Мобільні телефони Poco
Список усіх моделей Розширений підбір → |
Можливо, мене зацікавить
Статті, огляди, корисні поради
Усі матеріали![](/posts/files/5730/medium_pic.jpg)
5 + 1 бездротових зарядок-платформ з MagSafe для iPhone
Компактні та недорогі «одномісні» зарядки для смартфонів Apple з магнітним колечком MagSafe
![](/posts/files/5760/medium_pic.jpg)
Найкращі бездротові зарядки-підставки з MagSafe на кілька гаджетів
Багатомісні зарядні пристрої для iPhone, Apple Watch та AirPods
![](/posts/files/6240/medium_pic.jpg)
Що таке світлосила оптики і на що вона впливає
Світлосила, апертура, максимальний відносний отвір діафрагми – простими словами про головне
![](/posts/files/4262/medium_pic.jpg)
Чим крутий стандарт USB4 і чому за ним майбутнє
Розбираємо все найважливіше про стандарт USB4: швидкість, інтеграція з Thunderbolt і суперсили на зразок Power Delivery
![](/posts/files/5758/medium_pic.jpg)
Програмний, оптичний та гібридний зум у камері смартфона. В чому різниця?
Яким буває зумування у камерах смартфонів – розповідаємо докладно
![](/posts/files/5491/medium_pic.jpg)
Все про протокол Thunderbolt
Розбираємося, що собою являє протокол від Apple і Intel, навіщо він потрібен і чому Thunderbolt не дорівнює USB-C
Мобільні телефони: характеристики, типи, види
Показати все
Основний дисплей
Характеристики основного (а найчастіше — і єдиного дисплея, встановленого в апараті.
Крім основних властивостей, таких, як діагональ, роздільна здатність (за нею екрани умовно діляться на HD, Full HD, Quad HD і UltraHD), тип матриці (найчастіше IPS, OLED, AMOLED, Super AMOLED, Dynamic AMOLED), в цьому списку можуть вказуватися і специфічніші особливості. Серед них — форма поверхні (плоска або вигнута), наявність і версія покриття Gorilla Glass(включаючи топові v6 і Victus), підтримка HDR і частота розгортки (частота вище 60 Гц вважається високою, а саме частота 90 Гц, 120 Гц і 144 Гц). Ось детальніший опис характеристик, актуальних для сучасних дисплеїв:
— Діагональ. Традиційно діагональ екрану вказується у дюймах. Більший екран зручн...іше у використанні: на ньому міститься більше інформації, а саме зображення краще читається. Зворотною стороною збільшення діагоналі є збільшення габаритів пристрою. На сьогодні маленькими вважаються смартфони з екранами 5" та менше. 5.6 – 6" та до 6.5" — це вже середній формат, також чимало сучасних моделей має розмір 6.5". Класичним телефонам без сенсорних дисплеїв велика діагональ не потрібна – в них вона зазвичай не перевищує 3".
— Роздільна здатність. Роздільна здатність екрана вказується виходячи з його розмірів по вертикалі та горизонталі в точках (пікселях). Чим більші ці розміри (при тій же діагоналі) — тим більш деталізованою і згладженою виглядає картинка і тим менше на ній помітні окремі пікселі. З іншого ж боку, збільшення роздільної здатності підвищує вартість самого дисплея, та й вимоги до апаратної частини телефону. Також варто зазначити, що одна і та ж роздільна здатність на екранах різного розміру виглядає по-різному; так що при оцінюванні деталізації варто враховувати не тільки цей параметр, але і кількість PPI (див. нижче).
— PPI. Щільність точок (пікселів) на екрані апарата. Вказується за кількістю точок на дюйм (points per inch) — кількістю пікселів на кожен горизонтальний або вертикальний відрізок в 1". Цей показник залежить одночасно від діагоналі і роздільної здатності, однак у результаті саме кількість PPI визначає, наскільки згладженим і деталізованим виходить зображення на дисплеї. Для порівняння зазначимо, що на відстані близько 25 – 30 см від очей щільність 300 PPI і більше робить окремі пікселі практично непомітними для людини з нормальним зором, картинка сприймається як цілісна; на більших відстанях подібний ефект помітний і при меншій щільності точок.
— Тип матриці. Технологія, за якою виконана матриця екрану. Цей параметр вказується тільки для відносно прогресивних дисплеїв, що перевершують за характеристиками найпростіші РК-екрани кнопкових телефонів. Найбільшого поширення в наш час набули такі типи матриць:
— HDR. Технологія, що дає змогу розширити динамічний діапазон екрану. У даному рази мається на увазі діапазон яскравості — простіше кажучи, наявність HDR дає змогу екрану відображати більш яскравий білий і більш темний чорний колір, ніж на дисплеях без підтримки цієї технології. На практиці це дає помітне підвищення якості картинки: поліпшується насиченість і достовірність передачі різних кольорів, а деталі на дуже світлих або темних ділянках кадру не «тонуть» в білому або чорному кольорі. Однак всі ці переваги стають помітні лише за умови, що відтворюваний контент першопочатково записаний в HDR. В наш час застосовується декілька різновидів цієї технології, ось їх особливості:
– Підтримка DC Dimming. Дослівно з англійської Direct Current Dimming перекладається як затемнення постійним струмом. Ця технологія покликана мінімізувати мерехтіння в OLED та AMOLED-екранах, що, зі свого боку, знижує навантаження на зоровий апарат користувача та береже зір. Ефект відсутності мерехтіння досягається за допомогою прямого управління яскравістю світлодіодів системи підсвічування шляхом зміни величини напруги, що подається на них. За рахунок цього забезпечується зменшення інтенсивності світіння екрану.
— Вигнутий екран. Екран, що має загнуті краї, на які заходить відображуване зображення. Іншими словами, вигнутим у даному випадку є не лише скло, але й частина активної матриці. Дисплеї, у яких вигин мають обидва краї, іноді позначають терміном «2.5 D-скло»; також зустрічаються апарати, де екран вигнутий тільки з одного боку. У будь-якому разі ця особливість надає смартфону цікавого зовнішнього вигляду і покращує видимість зображення з деяких ракурсів, однак помітно позначається на вартості і може створювати незручності при утриманні (особливо без чохла). Так що перед купівлею моделі з таким оснащенням в ідеалі варто потримати апарат в руці і переконатися, що він достатньо зручний.
— Скло Gorilla Glass Спеціальне високоміцне скло, яке використовується в якості покриття дисплея. Характеризується витривалістю та стійкістю до подряпин, у багато разів перевершує звичайне скло за цими показниками. Широко застосовується в смартфонах, де великі розміри екранів висувають підвищені вимоги до надійності покриття. В сучасних телефонах можуть зустрічатися різні версії цього скла, ось особливості різних варіантів:
Крім основних властивостей, таких, як діагональ, роздільна здатність (за нею екрани умовно діляться на HD, Full HD, Quad HD і UltraHD), тип матриці (найчастіше IPS, OLED, AMOLED, Super AMOLED, Dynamic AMOLED), в цьому списку можуть вказуватися і специфічніші особливості. Серед них — форма поверхні (плоска або вигнута), наявність і версія покриття Gorilla Glass(включаючи топові v6 і Victus), підтримка HDR і частота розгортки (частота вище 60 Гц вважається високою, а саме частота 90 Гц, 120 Гц і 144 Гц). Ось детальніший опис характеристик, актуальних для сучасних дисплеїв:
— Діагональ. Традиційно діагональ екрану вказується у дюймах. Більший екран зручн...іше у використанні: на ньому міститься більше інформації, а саме зображення краще читається. Зворотною стороною збільшення діагоналі є збільшення габаритів пристрою. На сьогодні маленькими вважаються смартфони з екранами 5" та менше. 5.6 – 6" та до 6.5" — це вже середній формат, також чимало сучасних моделей має розмір 6.5". Класичним телефонам без сенсорних дисплеїв велика діагональ не потрібна – в них вона зазвичай не перевищує 3".
— Роздільна здатність. Роздільна здатність екрана вказується виходячи з його розмірів по вертикалі та горизонталі в точках (пікселях). Чим більші ці розміри (при тій же діагоналі) — тим більш деталізованою і згладженою виглядає картинка і тим менше на ній помітні окремі пікселі. З іншого ж боку, збільшення роздільної здатності підвищує вартість самого дисплея, та й вимоги до апаратної частини телефону. Також варто зазначити, що одна і та ж роздільна здатність на екранах різного розміру виглядає по-різному; так що при оцінюванні деталізації варто враховувати не тільки цей параметр, але і кількість PPI (див. нижче).
— PPI. Щільність точок (пікселів) на екрані апарата. Вказується за кількістю точок на дюйм (points per inch) — кількістю пікселів на кожен горизонтальний або вертикальний відрізок в 1". Цей показник залежить одночасно від діагоналі і роздільної здатності, однак у результаті саме кількість PPI визначає, наскільки згладженим і деталізованим виходить зображення на дисплеї. Для порівняння зазначимо, що на відстані близько 25 – 30 см від очей щільність 300 PPI і більше робить окремі пікселі практично непомітними для людини з нормальним зором, картинка сприймається як цілісна; на більших відстанях подібний ефект помітний і при меншій щільності точок.
— Тип матриці. Технологія, за якою виконана матриця екрану. Цей параметр вказується тільки для відносно прогресивних дисплеїв, що перевершують за характеристиками найпростіші РК-екрани кнопкових телефонів. Найбільшого поширення в наш час набули такі типи матриць:
- IPS. Найпопулярніша технологія для екранів сучасних смартфонів. Забезпечує досить високу якість зображення, кути огляду і швидкість відгуку, хоча і дещо поступається за цими параметрами багатьом більш прогресивним варіантами (див. нижче). З іншого боку, IPS має і важливі переваги: довговічність, рівномірний знос, а також досить невисоку вартість. Завдяки цьому такі екрани можна зустріти у всіх категоріях смартфонів — від бюджетних до топових.
- AMOLED. Технологія матриць на основі органічних світлодіодів (OLED), розроблена компанією Samsung. Однією з ключових відмінностей таких матриць від більш традиційних дисплеїв є те, що вони не потребують зовнішнього підсвічування: кожен піксель сам по собі є джерелом світла. Через це енергоспоживання такого екрану залежить від особливостей відображуваного зображення, однак в цілому воно виходить досить невисоким. Крім того, AMOLED-матриці характеризуються широкими кутами огляду, відмінними показниками яскравості і контрастності, високою якістю передачі кольору і невеликим часом відгуку. Завдяки цьому подібні екрани продовжують застосовуватися в сучасних смартфонах, незважаючи на появу прогресивніших технологій; їх можна зустріти навіть в моделях топового сегмента. Головним недоліком даної технології є відносно висока вартість і нерівномірний знос пікселів: точки, які довше і частіше працюють на високій яскравості, вигорають швидше. Втім, зазвичай цей ефект стає помітний лише через кілька років інтенсивного використання — термін, який можна порівняти з експлуатаційним ресурсом самого смартфона.
- AMOLED (LTPO). Прогресивний різновид AMOLED-панелей з можливістю динамічного підлаштування частоти оновлення залежно від завдань, що виконуються. Абревіатура LTPO (Low Temperature Polycrystalline Oxid) розшифровується як «низькотемпературний полікристалічний оксид». За цим терміном стоїть комбінація традиційної технології LTPS і тонкого шару TFT оксидної плівки з додаванням гібридно-оксидного полікристалічного кремнію для управління ланцюгами перемикання розгортки. Панелі AMOLED (LTPO) значно знижують рівень енергоспоживання гаджета. Так, під час активних дій екран пристрою використовує максимальну або високу частоту оновлення, а під час перегляду картинок або читання тексту дисплей знижує показник до мінімуму.
- Super AMOLED. Поліпшена версія описаної вище технології AMOLED Одним з ключових удосконалень стало те, що в екранах Super AMOLED немає прошарку повітря між сенсорним шаром і розташованим під ним дисплеєм. Це дало змогу ще більше підвищити яскравість і якість картинки, збільшити швидкість і надійність спрацьовування сенсора і одночасно знизити енергоспоживання. Недоліки у таких матриць ті ж, що і в оригінальних AMOLED. В цілому вони отримали досить широке розповсюдження; більшість смартфонів з подібними екранами належать до середньої та топової категорії, проте зустрічаються і бюджетні моделі.
- OLED. Різні типи матриць, засновані на використанні органічних світлодіодів; по суті — аналоги AMOLED і Super AMOLED, що випускаються не Samsung, а іншими компаніями. Конкретні особливості таких екранів можуть бути різними, однак в більшості своїй вони, з одного боку, дорожче популярних IPS, з іншого — забезпечують вищу якість зображення (включаючи яскравість, контрастність, кути огляду і достовірність передачі кольору), а також споживають менше енергії і мають невелику товщину. Головні недоліки OLED-екранів – висока ціна (яка, втім, постійно знижується в міру розвитку та вдосконалення технології), а також схильність органічних пікселів до вигоряння при тривалій трансляції статичних зображень або картинки зі статичними елементами (панель повідомлень, екранні кнопки тощо).
- OLED (полімерний). Екрани на органічних світлодіодах (OLED), в яких для основи використовується не скло, а прозорий полімерний матеріал. Підкреслимо, що мова йде саме про основу матриці; зверху вона прикривається таким же склом, як і в інших типах екранів. В будь-якому разі, подібна конструкція дає ряд переваг у порівнянні з традиційними «скляними» матрицями: вона забезпечує додаткову стійкість до ударів і відмінно підходить для створення вигнутих дисплеїв. З іншого боку, за оптичними властивостями пластик все ж таки не дотягує до скла; так що екрани даного типу за якістю зображення нерідко поступаються своїм «одноліткам», виконаним за традиційною OLED-технологією, а при подібній якості картинки – коштують помітно дорожче.
- OLED (LTPO). OLED-матриці з адаптивною частотою оновлення, що змінюється в широкому діапазоні виходячи з задач, що виконуються. В іграх екрани з LTPO-технологією автоматично піднімають частоту розгортки до максимальних значень, при перегляді статичних зображень знижують її аж до мінімуму (від 1 Гц). У основі технології лежить традиційна LTPS-підкладка з тонкою оксидною плівкою TFT поверх основи тонкоплівкових транзисторів. Можливість контролю потоків електронів забезпечує динамічне управління частотою оновлення. Конкурентною перевагою OLED (LTPO) можна назвати знижене споживання енергії.
- PLS. Варіація технології IPS, створена компанією Samsung. За деякими показниками, зокрема, яскравістю, контрастністю і кутами огляду — перевершує оригінал, при цьому обходиться дешевше у виробництві і дає змогу створювати гнучкі дисплеї. Втім, з низки причин особливою популярністю не користується.
- Super AMOLED Plus. Подальший розвиток описаної вище технології Super AMOLED. Дає змогу створювати ще яскравіші, контрастніші і водночас більш тонкі та енергоефективні екрани. Втім, найчастіше такі екрани в наш час позначаються просто як «Super AMOLED», без приставки «Plus».
- Dynamic AMOLED. Ще одне вдосконалення AMOLED, представлене в 2019 році. Основними особливостями таких матриць є збільшена яскравість без значного зростання енергоспоживання, а також 100 % охоплення колірного простору DCI-P3 і сумісність з HDR10+; останні два моменти, зокрема, дають змогу максимально якісно відтворювати на таких екранах сучасне високобюджетне кіно. Головний недолік Dynamic AMOLED традиційний — висока ціна; так що зустрічаються такі матриці в основному в топових моделях.
- Super Clear TFT. Спільна розробка Samsung і Sony, яка з'явилася як вимушена альтернатива Super AMOLED-матрицям (попит на них певний час значно перевищував можливості з виробництва). Правда, якість зображення у Super Clear TFT трохи нижче — зате і у виробництві такі матриці помітно простіші і дешевші, а за характеристиками вони все ж перевершують більшість IPS-екранів. Втім, у наш час дана технологія зустрічається рідко, поступаючись позиціями AMOLED в різних версіях.
- Super LCD. Ще одна альтернатива різним видам технології AMOLED; застосовується переважно в смартфонах HTC. Аналогічно Super AMOLED, в таких екранах немає зайвого повітряного прошарку, що позитивно позначається як на якості зображення, так і на чіткості спрацьовувань сенсора. Помітною перевагою Super LCD є хороша енергоефективність, особливо при відображенні яскравого білого кольору; а ось за загальною насиченістю кольорів (включаючи чорний) дана технологія помітно поступається AMOLED.
- LTPS. Прогресивний різновид TFT-матриць, створений на основі так званого низькотемпературного полікристалічного кремнію. Дає змогу без особливих труднощів створювати екрани з дуже високою щільністю пікселів (понад 500 PPI — див. вище), досягаючи високих роздільних здатностей навіть при невеликій діагоналі. Крім того, частину управляючої електроніки можна вбудувати прямо в матрицю, зменшивши загальну товщину дисплея. Головним недоліком LTPS є порівняно висока вартість, однак у наш час такі екрани можна зустріти навіть в бюджетних смартфонах.
- S-PureLED. Технологія, яка створена компанією Sharp і застосовується переважно в її смартфонах. Власне, технологія самих матриць в даному разі носить назву S-CG Silicon TFT, а S-PureLED — це назва спеціального шару, що застосовується для підвищення прозорості. S-CG Silicon TFT позиціонується творцями як модифікація описаної вище технології LTPS, що дає змогу ще більше збільшити роздільну здатність дисплея і водночас вбудувати в нього більше управляючої електроніки (аж до цілого «процесора на склі») без збільшення товщини. Зрозуміло, і коштують такі екрани недешево.
- E-Ink. Матриці на основі так званих «електронних чорнил» — технології, поширеної насамперед в електронних книгах. Головна особливість такого екрана полягає в тому, що при його роботі енергія витрачається тільки на зміну зображення; нерухома картинка живлення не потребує і може залишатися на дисплеї навіть при повній відсутності енергії. Крім того, за замовчуванням E-Ink матриці не світяться найбільш, а відображають зовнішній світ — так що власне підсвічування для них не обов'язкове (хоча воно може передбачатися для роботи в сутінках і темряві). Все це забезпечує солідну економію енергії; а для деяких користувачів такі екрани чисто суб'єктивно більш комфортні і менш втомлюючі, ніж традиційні матриці. З іншого боку, технологія E-Ink має і серйозні недоліки — це насамперед великий час відгуку, а також складність і дорожнеча кольорових дисплеїв в поєднанні з низькою якістю передачі кольору на них. У світлі цього в смартфонах такі матриці є дуже рідкісним і екзотичним варіантом.
— HDR. Технологія, що дає змогу розширити динамічний діапазон екрану. У даному рази мається на увазі діапазон яскравості — простіше кажучи, наявність HDR дає змогу екрану відображати більш яскравий білий і більш темний чорний колір, ніж на дисплеях без підтримки цієї технології. На практиці це дає помітне підвищення якості картинки: поліпшується насиченість і достовірність передачі різних кольорів, а деталі на дуже світлих або темних ділянках кадру не «тонуть» в білому або чорному кольорі. Однак всі ці переваги стають помітні лише за умови, що відтворюваний контент першопочатково записаний в HDR. В наш час застосовується декілька різновидів цієї технології, ось їх особливості:
- HDR10. Історично перший зі споживчих HDR-форматів, надзвичайно популярний і в наші дні: зокрема, підтримується практично всіма стрімінговими сервісами з HDR-контентом і стандартно застосовується для такого контенту на дисках Blu-ray. Забезпечує глибину кольору в 10 біт (більше мільярда відтінків). При цьому на апаратах з цією технологією можна відтворювати контент формату HDR10+ (див. нижче) — хіба що його якість буде обмежуватися можливостями оригінального HDR10.
- HDR10+. Удосконалена версія HDR10. При тій же глибині кольору (10 біт) використовує так звані динамічні метадані, що дають змогу передавати інформацію про глибину кольору не тільки для груп з декількох кадрів, але і для окремо взятих кадрів. Завдяки цьому досягається додаткове покращення передачі кольору.
- Dolby Vision. Прогресивний стандарт, що використовується, зокрема, у професійному кінематографі. Дає змогу досягти глибини кольору в 12 біт (майже 69 млрд відтінків), використовує згадані вище динамічні метадані, до того ж дає змогу передавати в одному відеопотоці відразу два варіанти зображення – HDR і звичайне (SDR). При цьому Dolby Vision заснований на тій же технології, що і HDR10, тому в сучасній електроніці даний формат нерідко поєднується з HDR10 або HDR10+.
– Підтримка DC Dimming. Дослівно з англійської Direct Current Dimming перекладається як затемнення постійним струмом. Ця технологія покликана мінімізувати мерехтіння в OLED та AMOLED-екранах, що, зі свого боку, знижує навантаження на зоровий апарат користувача та береже зір. Ефект відсутності мерехтіння досягається за допомогою прямого управління яскравістю світлодіодів системи підсвічування шляхом зміни величини напруги, що подається на них. За рахунок цього забезпечується зменшення інтенсивності світіння екрану.
— Вигнутий екран. Екран, що має загнуті краї, на які заходить відображуване зображення. Іншими словами, вигнутим у даному випадку є не лише скло, але й частина активної матриці. Дисплеї, у яких вигин мають обидва краї, іноді позначають терміном «2.5 D-скло»; також зустрічаються апарати, де екран вигнутий тільки з одного боку. У будь-якому разі ця особливість надає смартфону цікавого зовнішнього вигляду і покращує видимість зображення з деяких ракурсів, однак помітно позначається на вартості і може створювати незручності при утриманні (особливо без чохла). Так що перед купівлею моделі з таким оснащенням в ідеалі варто потримати апарат в руці і переконатися, що він достатньо зручний.
— Скло Gorilla Glass Спеціальне високоміцне скло, яке використовується в якості покриття дисплея. Характеризується витривалістю та стійкістю до подряпин, у багато разів перевершує звичайне скло за цими показниками. Широко застосовується в смартфонах, де великі розміри екранів висувають підвищені вимоги до надійності покриття. В сучасних телефонах можуть зустрічатися різні версії цього скла, ось особливості різних варіантів:
- Gorilla Glass v3. Найстаріша з актуальних на сьогодні версій — випущена в 2013 році; зараз зустрічається в основному серед недорогих або застарілих пристроїв. Тим не менш, у цього покриття є й безперечні переваги: це перше покоління Gorilla Glass, де творці зробили помітний акцент на стійкості до подряпин від ключів, монет та інших предметів, з якими телефон може «зіткнутися» в кишені або сумці. За цим показником версія v3 залишалася неперевершеною аж до випуску Gorilla Glass Victus в 2020 році.
- Gorilla Glass v4. Версія, що вийшла в 2014 році. Ключовою особливістю стало те, що при розробленні цього покриття основну увагу було приділено стійкості до ударів (тоді як попередні покоління робили упор в основному на опір подряпинам). У результаті скло вийшло вдвічі міцніше, ніж у версії 3, притому що його товщина становить всього 0,4 мм. Але ось стійкість до подряпин, порівняно з попередником, дещо знизилася.
- Gorilla Glass v5. Удосконалення «горили» випущене в 2016 році і спрямоване на подальше підвищення стійкості до ударів. Згідно з даними розробників, скло версії v5 вийшло в 1,8 рази міцніше попередника, воно залишалося цілим у 80 % падінь з висоти до 1,6 м «обличчям вниз» на шорстку поверхню (а гарантована ударостійкість становить 1,2 м). Також дещо покращилася стійкість до подряпин, однак до показників v3 цей матеріал все одно не дотягує.
- Gorilla Glass v6. Версія, представлена в 2018 році. Для цього покриття заявлено підвищення міцності в 2 рази в порівнянні з попередниками, а також здатність переносити багатократні падіння на тверду поверхню (при випробуваннях скло v6 успішно перенесло 15 падінь з висоти 1 м). Максимальна висота падіння (однократного) з гарантованим збереженням цілісності заявлена на рівні 1,6 м. Стійкість до подряпин поліпшень практично не отримала.
- Gorilla Glass 7. Початкова назва для Gorilla Glass Victus — див. нижче.
- Gorilla Glass Victus. «Спадкоємець» Gorilla Glass 6, випущений влітку 2020 року. У цьому покритті творці приділили увагу не тільки підвищенню загальної міцності, але і поліпшенню стійкості до подряпин. За останнім показником Victus перевершує навіть версію v3, не кажучи вже про більш чутливі матеріали (а порівняно з v6 заявлено підвищення стійкості до подряпин в два рази). Що стосується міцності, то вона дає змогу гарантовано переносити однократні падіння з висоти до 2 м, а також до 20 послідовних падінь з висоти до 1 м.
Захист екрана
Як правило, для захисту екранів сучасних смартфонів застосовуються спеціальні особливо міцні шибки. Таке покриття може виявитися в кілька разів міцнішим за звичайне скло і відрізняється підвищеною стійкістю до подряпин і ударів.
За рідкісними винятками, в сегменті мобільних пристроїв домінує продукція компанії Corning - відоме скло Gorilla Glass. Зустріти можна кілька поколінь цього скла, ось їх основні особливості:
- Gorilla Glass v3 (2013 рік). Незважаючи на «поважний вік», відрізняється високою стійкістю до подряпин — перевершити цей показник вдалося лише через 7 років у версії Victus.
- Gorilla Glass v4 (2014 рік). Порівняно з попередньою версією має вдвічі більшу стійкість до ударів у поєднанні із меншою товщиною (0.4 мм). А ось стійкість до подряпин дещо знизилася.
- Gorilla Glass v5 (2016 рік). Поліпшення в цій версії торкнулися подальшого підвищення міцності - вона в 1.8 разів вища, ніж у попередника, і дає змогу гарантовано переносити падіння з висоти 1.2 м (а також до 80% падінь з висоти 1.6 м, що відповідає рівню людського вуха).
- Gorilla Glass v6 (2018 рік). Ще одна версія з упором збільшення ударостійкості. Вдвічі міцніше за 5-у версію, гарантовано витримує одноразові падіння з висоти 1.6 м і багаторазові (до 15 разів поспіль) з висоти 1 м.
- Gorilla Glass v7 (2020 рік). 7-ма версія захисного скла від Corning отримала назву Gorilla Glass Victus та дебютувала у 2020 році. Докладніше про неї д...ив. нижче.
- Gorilla Glass Victus(2020 рік). Після v3 це перша версія Gorilla Glass, в якій вдалося перевершити показники стійкості скла до подряпин. А ударостійкість Victus заявлена на рівні 2 м при одноразовому падінні та 1 м при багаторазових (до 20 разів поспіль).
- Gorilla Glass Victus + (2022). Поліпшена модифікація захисного скла Gorilla Glass Victus, наближена до кераміки зі стійкості до подряпин. Наприклад, відповідно до мінералогічної шкали твердості Мооса скло починає дряпатися на рівні 7/10, тоді як оригінальна версія Victus дряпається на рівні 6/10.
- Gorilla Glass Victus 2 (2022). Основний упор у другій редакції Victus зробили на забезпечення максимального захисту під час падіння смартфона на бетонні поверхні — воно витримує багаторазові «приземлення» з висоти близько 1 м. Також для цього покоління заявлена ударостійкість при одноразовому падінні з 2-метрової висоти. При розробці захисного скла Gorilla Glass Victus 2 було враховано набір ваги та збільшення габаритів сучасних смартфонів.
- Gorilla Glass Armor (2024). Скло від Corning з покращеною стійкістю до утворення подряпин. Разом з тим Gorilla Glass Armor приблизно на 75% скорочує блиск екрана смартфона, забезпечуючи тим найбільш покращення якості зображення. Чверть складових у «рецептурі» приготування загартованого скла — це перероблені матеріали, що робить внесок у турботу про довкілля.
За рідкісними винятками, в сегменті мобільних пристроїв домінує продукція компанії Corning - відоме скло Gorilla Glass. Зустріти можна кілька поколінь цього скла, ось їх основні особливості:
- Gorilla Glass v3 (2013 рік). Незважаючи на «поважний вік», відрізняється високою стійкістю до подряпин — перевершити цей показник вдалося лише через 7 років у версії Victus.
- Gorilla Glass v4 (2014 рік). Порівняно з попередньою версією має вдвічі більшу стійкість до ударів у поєднанні із меншою товщиною (0.4 мм). А ось стійкість до подряпин дещо знизилася.
- Gorilla Glass v5 (2016 рік). Поліпшення в цій версії торкнулися подальшого підвищення міцності - вона в 1.8 разів вища, ніж у попередника, і дає змогу гарантовано переносити падіння з висоти 1.2 м (а також до 80% падінь з висоти 1.6 м, що відповідає рівню людського вуха).
- Gorilla Glass v6 (2018 рік). Ще одна версія з упором збільшення ударостійкості. Вдвічі міцніше за 5-у версію, гарантовано витримує одноразові падіння з висоти 1.6 м і багаторазові (до 15 разів поспіль) з висоти 1 м.
- Gorilla Glass v7 (2020 рік). 7-ма версія захисного скла від Corning отримала назву Gorilla Glass Victus та дебютувала у 2020 році. Докладніше про неї д...ив. нижче.
- Gorilla Glass Victus(2020 рік). Після v3 це перша версія Gorilla Glass, в якій вдалося перевершити показники стійкості скла до подряпин. А ударостійкість Victus заявлена на рівні 2 м при одноразовому падінні та 1 м при багаторазових (до 20 разів поспіль).
- Gorilla Glass Victus + (2022). Поліпшена модифікація захисного скла Gorilla Glass Victus, наближена до кераміки зі стійкості до подряпин. Наприклад, відповідно до мінералогічної шкали твердості Мооса скло починає дряпатися на рівні 7/10, тоді як оригінальна версія Victus дряпається на рівні 6/10.
- Gorilla Glass Victus 2 (2022). Основний упор у другій редакції Victus зробили на забезпечення максимального захисту під час падіння смартфона на бетонні поверхні — воно витримує багаторазові «приземлення» з висоти близько 1 м. Також для цього покоління заявлена ударостійкість при одноразовому падінні з 2-метрової висоти. При розробці захисного скла Gorilla Glass Victus 2 було враховано набір ваги та збільшення габаритів сучасних смартфонів.
- Gorilla Glass Armor (2024). Скло від Corning з покращеною стійкістю до утворення подряпин. Разом з тим Gorilla Glass Armor приблизно на 75% скорочує блиск екрана смартфона, забезпечуючи тим найбільш покращення якості зображення. Чверть складових у «рецептурі» приготування загартованого скла — це перероблені матеріали, що робить внесок у турботу про довкілля.
Яскравість
Максимальна яскравість в нітах, що забезпечується екраном смартфона.
Чим яскравіше дисплей, тим більш читабельною залишається на ньому картинка під інтенсивним зовнішнім освітленням (наприклад, на вулиці в ясну сонячну погоду). Також висока яскравість важлива для коректного відображення HDR-контенту. Однак великий запас за даним показником позначається на вартості і енергоспоживанні екрану. Виробники можуть вказувати стандартне, максимальне і пікове значення яскравості. При цьому між максимальною і піковою яскравістю не можна поставити знак рівності. Перша позначає здатність екрану видавати зазначену яскравість по всій його площі, в той час як пікова — на обмеженій ділянці і нетривалий час (в основному для HDR-контенту).
Чим яскравіше дисплей, тим більш читабельною залишається на ньому картинка під інтенсивним зовнішнім освітленням (наприклад, на вулиці в ясну сонячну погоду). Також висока яскравість важлива для коректного відображення HDR-контенту. Однак великий запас за даним показником позначається на вартості і енергоспоживанні екрану. Виробники можуть вказувати стандартне, максимальне і пікове значення яскравості. При цьому між максимальною і піковою яскравістю не можна поставити знак рівності. Перша позначає здатність екрану видавати зазначену яскравість по всій його площі, в той час як пікова — на обмеженій ділянці і нетривалий час (в основному для HDR-контенту).
Співвідношення дисплей/корпус
Співвідношення між площею екрану і загальною площею передньої панелі телефону. Простіше кажучи, дана характеристика описує, яка частина передньої панелі зайнята екраном; решта припадає на рамку.
Даний показник наводиться виключно для смартфонів з сенсорними екранами — саме для них він найбільш актуальний. Чим більший відсоток корпуса займає екран — тим тонше рамка, тим акуратніше виглядає смартфон і тим зручніше працювати з ним однією рукою. Що стосується конкретних цифр, то середніми значеннями є 80 – 85 %, значення вище дають змогу говорити про тонку рамку, а понад 90 % — про «безрамочну»конструкцію.
Окремо відзначимо, що даний параметр ніяк не пов'язаний із співвідношенням сторін екрану. Співвідношення сторін описує тільки сам дисплей — а саме його пропорції, співвідношення між більшою і меншою стороною прямокутника.
Даний показник наводиться виключно для смартфонів з сенсорними екранами — саме для них він найбільш актуальний. Чим більший відсоток корпуса займає екран — тим тонше рамка, тим акуратніше виглядає смартфон і тим зручніше працювати з ним однією рукою. Що стосується конкретних цифр, то середніми значеннями є 80 – 85 %, значення вище дають змогу говорити про тонку рамку, а понад 90 % — про «безрамочну»конструкцію.
Окремо відзначимо, що даний параметр ніяк не пов'язаний із співвідношенням сторін екрану. Співвідношення сторін описує тільки сам дисплей — а саме його пропорції, співвідношення між більшою і меншою стороною прямокутника.
DCI-P3
Відсоток охоплення екраном смартфона колірної моделі DCI-P3.
Цей простір має ширший діапазон кольорів, ніж стандартний трикутник sRGB. Загалом колірний простір DCI-P3 відповідає моделі Adobe RGB, проте зі зміщенням в червону область спектра. На практиці високий показник охоплення означає якісну передачу кольору екрана і дозволяє здійснювати більш тонку обробку отриманих знімків з камери мобільного пристрою.
Цей простір має ширший діапазон кольорів, ніж стандартний трикутник sRGB. Загалом колірний простір DCI-P3 відповідає моделі Adobe RGB, проте зі зміщенням в червону область спектра. На практиці високий показник охоплення означає якісну передачу кольору екрана і дозволяє здійснювати більш тонку обробку отриманих знімків з камери мобільного пристрою.
Тест DxOMark (дисплей)
DxOMark — незалежний приватний науково-дослідний центр, у складі якого діє відділ по оцінці якості екранів мобільних телефонів. Під час тестування DxOMark дисплеї смартфонів проходять всебічний аналіз, від чіткості зображення і швидкості відгуку до наявності артефактів і проблем з рендерингом. Після проходження тесту смартфону присвоюються бали за якість екрану.
Додатковий (зовнішній) дисплей
Наявність в конструкції телефону другого дисплея, на додаток до основного. Особливості конструкції і застосування такого дисплея залежать від низки характеристик самого апарата. Приміром, у розкладаних моделях додатковий екран дає змогу отримувати сповіщення про прийняте повідомленні, надходження дзвінка тощо, не відкриваючи телефон зайвий раз і не зношуючи поворотний механізм. А в сучасних смартфонах другий дисплей може виконуватися за технологією «електронного паперу»; його використання для нескладних задач на зразок читання книг або пошти дає змогу помітно економити заряд батареї. Водночас розкладані телефони на сьогодні практично вийшли з ужитку, а встановлення другого екрану в смартфон помітно ускладнює конструкцію і збільшує її вартість. Тому дана особливість не користується особливою популярністю.
Операційна система
Під терміном «операційна система» в даному разі маються на увазі всі види прошивок — як повноцінні ОС на зразок iOS і Android, що застосовуються в смартфонах, так і програмні оболонки звичайних телефонів (не смартфонів). Головною відмінністю між цими двома категоріями є те, що повноцінна ОС першопочатково має більш широкий функціонал, а також дає змогу встановлювати і видаляти різні додатки — починаючи від ігор і клієнтів соціальних мереж і закінчуючи спеціалізованими інструментами на зразок фото- і відеоредакторів.
Серед сучасних смартфонів найбільшого поширення отримали дві ОС — Android і iOS. Ось докладніший опис кожної з них:
— Android. Безкоштовно ОС з відкритим вихідним кодом від Google. Використовується практично всіма сучасними виробниками, крім Apple; представлена на ринку в безлічі версій — зокрема, на сьогодні актуальні 10 Q, 10 Go Edition, 11 R, 11 Go Edition, Android 12, Android 12 Go Edition, Android 13, Android 13 Go Edition, Android 14, Android 14 Go Edition, Android 15. В...арто врахувати, що на момент виходу пристрою могла бути встановлена одна версія ОС, а на момент продажу вона могла оновитись до сучаснішої. Функціонально дана ОС примітна насамперед повноцінною багатозадачністю і великим набором доступних додатків — за обома цими моментами вона перевершує iOS; з іншого боку, в цілому якість Android-додатків трохи нижче через невисокі вимоги до них. Від початку Android має тісну інтеграцію з сервісами Google — магазином додатків і контенту Google Play, поштою Gmail, хмарним сховищем Google Диск тощо; однак можливі і винятки з цього правила. Відзначимо, що останні версії цієї ОС можна зустріти на ринку як в оригінальному вигляді, так і в одній з двох специфічних редакцій:
— iOS. Власна операційна система компанії Apple, застосовувана тільки в гаджетах цього виробника. Основними перевагами iOS перед Android є перш за все ретельна оптимізація під конкретні апарати (що дає змогу досягати гарної продуктивності при відносно скромних об'ємах оперативної пам'яті), загальна зручність і безпека користування, а також висока якість додатків. Крім того, оновлення iOS виходять регулярно і доступні для всіх пристроїв (за винятком відверто застарілих, які вже «не витягують» нові версії системи). З іншого боку, дана ОС не підтримує багатозадачність і є максимально закритою для користувача: зокрема, додатки можна встановлювати тільки з фірмового магазину, доступу до файлової системи немає, карти пам'яті не підтримуються в принципі.
— Harmony OS. Універсальна операційна система від Huawei, також відома під назвою Hongmeng. Забезпечує роботу широкого переліку пристроїв: техніки з екосистеми «розумного» дому, смартгодинників, смартфонів і планшетів. Harmony OS є своєрідною надбудовою поверх Android без сервісів Google. Магазин додатків для пристроїв під управлінням Harmony OS називається AppGallery.
– Flyme OS. Модифікований варіант операційної системи Android, що використовується як програмна оболонка для смартфонів Meizu. За стабільність роботи ОС відповідає OneMind. Меню програм у Flyme OS відсутнє, а всі іконки програм розподіляються по робочих столах. Відмінними рисами оболонки можна назвати прогресивні інструменти для роботи з файлами, голосовий помічник Aicy, гнучке регулювання вібросигналу mEngine, опції батьківського контролю Family Guardian, структуровану галерею із зручним візуальним редактором.
— Пропрієтарна. Під цим терміном найчастіше мається на увазі базова прошивка, встановлена у звичайний телефон (не смартфон), як правило — кнопковий. Такі прошивки мають скромніший набір встановлених програм, ніж повноцінні ОС; розширити цей набір в кращому разі можна за рахунок універсальних мобільних додатків на базі Java, а нерідко додаткові програми взагалі не підтримуються. Втім, це не можна назвати недоліком — з урахуванням специфіки застосування традиційних телефонів.
Зазначимо, що у продажу можна зустріти апарати і з іншими ОС, крім описаних вище. Однак у більшості своїй це або застарілі моделі, або пристрої з рідкісними і малопоширеними видами прошивок.
Серед сучасних смартфонів найбільшого поширення отримали дві ОС — Android і iOS. Ось докладніший опис кожної з них:
— Android. Безкоштовно ОС з відкритим вихідним кодом від Google. Використовується практично всіма сучасними виробниками, крім Apple; представлена на ринку в безлічі версій — зокрема, на сьогодні актуальні 10 Q, 10 Go Edition, 11 R, 11 Go Edition, Android 12, Android 12 Go Edition, Android 13, Android 13 Go Edition, Android 14, Android 14 Go Edition, Android 15. В...арто врахувати, що на момент виходу пристрою могла бути встановлена одна версія ОС, а на момент продажу вона могла оновитись до сучаснішої. Функціонально дана ОС примітна насамперед повноцінною багатозадачністю і великим набором доступних додатків — за обома цими моментами вона перевершує iOS; з іншого боку, в цілому якість Android-додатків трохи нижче через невисокі вимоги до них. Від початку Android має тісну інтеграцію з сервісами Google — магазином додатків і контенту Google Play, поштою Gmail, хмарним сховищем Google Диск тощо; однак можливі і винятки з цього правила. Відзначимо, що останні версії цієї ОС можна зустріти на ринку як в оригінальному вигляді, так і в одній з двох специфічних редакцій:
- - Go Edition. Модифікація Android, призначена для недорогих смартфонів зі «слабкою» апаратною частиною. І сама ОС, і стандартні додатки (Assistant, Gmail тощо) у цій редакції перероблені таким чином, щоб забезпечити надійну роботу навіть при невисокій обчислювальній потужності. При цьому розробники постаралися максимально зберегти функціонал повноцінного Android — тим не менш, деякі специфічні функції в Go Edition все ж виявилися недоступні (наприклад, стандартні карти не підтримують покрокову навігацію).
- - HMS. Редакція Android, що застосовується в смартфонах від Huawei. Через санкції США по відношенню до Китаю ця компанія не може повноцінно співпрацювати з Google — зокрема, використовувати сервіси Google (Google Mobile Services — GMS) у своїх Android-смарфонах. В якості заміни і були впроваджені HMS — Huawei Mobile Services. Ці сервіси включають ідентифікатор користувача Huawei ID, магазин додатків AppGallery, фірмові еквіваленти основних послуг від Google (асистент, браузер, хмарне сховище, музика/відео тощо), а також інструментарій для розробників додатків.
- - Android 10. Версія, випущена у вересні 2019 року. У цій версії був представлений розширений набір повноекранних жестів (з можливістю оптимізації в окремих програмах, зокрема, відключення жестів на певних областях екрану, щоб уникнути конфліктів), «темний» режим екрану на рівні системи, ряд важливих оновлення безпеки (включаючи окремий стандарт шифрування для слабких пристроїв, що не підтримують формат AES на апаратному рівні), повноцінна підтримка 5G-звязку і поліпшені можливості по роботі з доповненою реальністю. Крім того, було впроваджено ряд рішень для оптимізації роботи на складаних смартфонах з гнучким екраном.
- - Android 11. Чергове масштабне оновлення, що вийшло восени 2020 року. Основні оновлення торкнулися повідомлень і сповіщень. Так, у сповіщеннях було створено окремий розділ «Розмови» для повідомлень, також з'явилася можливість відображення різного листування у вигляді «бульбашки» поверх будь-якого запущеного додатка (функція Bubbles). Був розширений функціонал режиму «Не турбувати» — тепер в нього можна додати винятки для окремих листувань. Інші важливі нововведення включають системний інструмент для запису відео з екрану, єдиний центр управління компонентами «розумного дому», швидке перемикання між відтворюючими пристроями (динамік, бездротові навушники, Smart TV тощо), вбудовану підтримку Android Auto, а також розширені можливості з управління доступом окремих додатків до тих чи інших даних.
- - Android 12. Популярна операційна система, випущена у 2021 році. Кардинальним переробкам у 12-й версії ОС Android піддали дизайн. Новоспечена концепція Material You ґрунтується на стриманих кольорових палітрах та мінімалістичних двовимірних об'єктах з розвиненою анімацією. Системна тема надалі підлаштовується під колірну гаму шпалер на робочому столі (функція Monet), а замість круглих значків налаштувань в панелі повідомлень відтепер застосовуються прямокутні плашки із закругленими краями. Дизайнери також переробили систему анімацій під час перегортання робочих столів, підключення зарядки тощо. У смартфонах під управлінням ОС Android 12 замість точної геолокації можна вибирати приблизну інформацію про місцезнаходження, а в шторці повідомлень з'явилися іконки, які сигналізують про увімкнення камери або мікрофона під час використання тих чи інших програм. Опція Privacy Dashboard розкриває відомості про те, які програми отримували доступ до камери та мікрофону. Чип NFC на борту мобільних пристроїв може відігравати роль віртуального ключа для автомобіля (Car Key). Ще одна новація в системі – виклик Google Assistant за довгим натисканням на кнопку вмикання смартфона.
- -Android 13. Популярна операційна система для мобільних пристроїв, 13-та версія якої була випущена у 2022 році. Кардинальних нововведень в Android 13 реалізовано не було, проте ОС привнесла низку корисних функцій та змін. Зокрема, концепція оформлення робочого простору Material You надалі може вибирати основні кольори зі встановлених шпалер або тем і застосовувати їх для відображення іконок по всій системі. На новий якісний рівень вийшла конфіденційність даних – в Android 13 можна налаштовувати окремі дозволи і вибирати конкретні зображення з Галереї, до яких надається доступ додатку. Для кожної програми користувач може вибирати стандартну мову інтерфейсу. Також система стала більш енергоефективною, поліпшення в ній зазнали буфер обміну даними та сканер штрих-кодів.
- -Android 13 Go. Полегшена версія операційної системи Android 13 призначена для встановлення на малопотужні смартфони. Відмінною рисою ОС є наявність спеціального алгоритму, що оптимізує обчислювальні потужності смартфона. Також у системі відсутні деякі вимогливі для «заліза» функції. В Android 13 Go з'явилася дизайнерська концепція оформлення інтерфейсу Material You, що дає змогу адаптувати колірну гаму меню відповідно до встановлених шпалер. У повній системі Android 13 версія Go запозичила функцію видачі додаткам дозволу на відправлення повідомлень і можливість змінити мову для конкретних програм.
- - Android 14. Операційна система для мобільних пристроїв, реліз якої відбувся 2023 року. Системних змін у 14-й версії ОС Android, відверто кажучи, небагато, а основний наголос у ній поставлений на гнучку кастомізацію інтерфейсу. З нововведень важливо згадати функцію показу сповіщень за допомогою спалаху або дисплея: для кожної програми надалі можна задати патерн миготіння ліхтарика, а у випадку з екраном – вибрати палітру кольорів сповіщень. Також в операційній системі реалізували корисну можливість регулювання захвату скріншотів, додали віджет для відображення заряду акумулятора та переліку активних підключень, впровадили опцію клонування додатків системним способом. Системні шрифти в ОС можна збільшувати до 200 % від стандартного розміру, при цьому масштабування реалізоване нелінійно — насамперед воно задіяне для дрібного тексту. З іншого відзначаються покращена енергоефективність системи та косметичні зміни в інтерфейсі на кшталт більшої кількості заокруглених елементів.
— iOS. Власна операційна система компанії Apple, застосовувана тільки в гаджетах цього виробника. Основними перевагами iOS перед Android є перш за все ретельна оптимізація під конкретні апарати (що дає змогу досягати гарної продуктивності при відносно скромних об'ємах оперативної пам'яті), загальна зручність і безпека користування, а також висока якість додатків. Крім того, оновлення iOS виходять регулярно і доступні для всіх пристроїв (за винятком відверто застарілих, які вже «не витягують» нові версії системи). З іншого боку, дана ОС не підтримує багатозадачність і є максимально закритою для користувача: зокрема, додатки можна встановлювати тільки з фірмового магазину, доступу до файлової системи немає, карти пам'яті не підтримуються в принципі.
— Harmony OS. Універсальна операційна система від Huawei, також відома під назвою Hongmeng. Забезпечує роботу широкого переліку пристроїв: техніки з екосистеми «розумного» дому, смартгодинників, смартфонів і планшетів. Harmony OS є своєрідною надбудовою поверх Android без сервісів Google. Магазин додатків для пристроїв під управлінням Harmony OS називається AppGallery.
– Flyme OS. Модифікований варіант операційної системи Android, що використовується як програмна оболонка для смартфонів Meizu. За стабільність роботи ОС відповідає OneMind. Меню програм у Flyme OS відсутнє, а всі іконки програм розподіляються по робочих столах. Відмінними рисами оболонки можна назвати прогресивні інструменти для роботи з файлами, голосовий помічник Aicy, гнучке регулювання вібросигналу mEngine, опції батьківського контролю Family Guardian, структуровану галерею із зручним візуальним редактором.
— Пропрієтарна. Під цим терміном найчастіше мається на увазі базова прошивка, встановлена у звичайний телефон (не смартфон), як правило — кнопковий. Такі прошивки мають скромніший набір встановлених програм, ніж повноцінні ОС; розширити цей набір в кращому разі можна за рахунок універсальних мобільних додатків на базі Java, а нерідко додаткові програми взагалі не підтримуються. Втім, це не можна назвати недоліком — з урахуванням специфіки застосування традиційних телефонів.
Зазначимо, що у продажу можна зустріти апарати і з іншими ОС, крім описаних вище. Однак у більшості своїй це або застарілі моделі, або пристрої з рідкісними і малопоширеними видами прошивок.
Чистий Android
Наявність в апараті «чистої» операційної системи Android.
ОС Android має відкритий вихідний код, який дає змогу розробникам створювати різні модифікації цієї ОС — у тому числі фірмові збірки й програмні оболонки. Такі модифікації можуть бути досить прогресивними, проте вони нерідко змінюють або навіть обмежують функціонал оригінального Android, а оновлення таких прошивок сильно залежать від їх розробників і часто відстають від оновлень оригінальної ОС. Дивлячись на це, деякі користувачі воліють використовувати «чистий» Android, без додаткових налаштувань; на них і розраховані подібні пристрої.
ОС Android має відкритий вихідний код, який дає змогу розробникам створювати різні модифікації цієї ОС — у тому числі фірмові збірки й програмні оболонки. Такі модифікації можуть бути досить прогресивними, проте вони нерідко змінюють або навіть обмежують функціонал оригінального Android, а оновлення таких прошивок сильно залежать від їх розробників і часто відстають від оновлень оригінальної ОС. Дивлячись на це, деякі користувачі воліють використовувати «чистий» Android, без додаткових налаштувань; на них і розраховані подібні пристрої.
Модель процесора
Найбільшою популярністю нині користуються чипи від Qualcomm і MediaTek, трохи рідше зустрічаються процесори від Unisoc. У Qualcomm можна виділити по кілька процесорів кожної серії, а саме Snapdragon 778G, Snapdragon 7 Gen 1, Snapdragon 7+ Gen 2, Snapdragon 7s Gen 2, Snapdragon 7 Gen 3, Snapdragon 7+ Gen 3, Snapdragon 865, Snapdragon 870, Snapdragon 888, Snapdragon 8 Gen 1, Snapdragon 8+ Gen 1, Snapdragon 8 Gen 2, Snapdragon 8 Gen 3, Snapdragon 8s Gen 3. А у Mediatek це бюджетна серія MediaTek Helio P і лінійка просунутих чіпсетів MediaTek Dimensity (Dimensity 1200, Dimensity 1000, Dimensity 8000, Dimensity 9000).
Знаючи назву мод...елі процесора (CPU), встановленого у смартфоні, можна знайти докладні дані щодо конкретного CPU та оцінити його рівень та загальні можливості. Це особливо актуально у світлі того, що ці можливості залежать не тільки від кількості ядер та тактової частоти, а й від специфічних нюансів конструкції.
Знаючи назву мод...елі процесора (CPU), встановленого у смартфоні, можна знайти докладні дані щодо конкретного CPU та оцінити його рівень та загальні можливості. Це особливо актуально у світлі того, що ці можливості залежать не тільки від кількості ядер та тактової частоти, а й від специфічних нюансів конструкції.
Частота процесора
Тактова частота процесора, яким оснащений апарат. Для багатоядерних процесорів, які стандартно використовуються в сучасних смартфонах, мається на увазі частота кожного окремого ядра; а якщо процесор має ядра з різною частотою (див. «Кількість ядер») — як правило, наводиться максимальний показник.
В цілому для потужних продуктивних смартфонів характерна висока частота процесора. Однак варто враховувати, що сам по собі цей параметр не пов'язаний безпосередньо з можливостями CPU: на фактичну потужність чипа впливає безліч інших його особливостей, і нерідко бюджетне рішення з високою тактовою частотою виявляється менш продуктивним, ніж дорогий і при цьому, здавалося б, більше «повільний» процесор. Крім того, загальна продуктивність системи безпосередньо залежить від цілого набору інших чинників — насамперед об'єму оперативної пам'яті. Тому при оцінці смартфона варто орієнтуватися не стільки на частоту процесора, скільки на загальні характеристики системи та наочні показники на зразок результатів в тестах (див. нижче).
В цілому для потужних продуктивних смартфонів характерна висока частота процесора. Однак варто враховувати, що сам по собі цей параметр не пов'язаний безпосередньо з можливостями CPU: на фактичну потужність чипа впливає безліч інших його особливостей, і нерідко бюджетне рішення з високою тактовою частотою виявляється менш продуктивним, ніж дорогий і при цьому, здавалося б, більше «повільний» процесор. Крім того, загальна продуктивність системи безпосередньо залежить від цілого набору інших чинників — насамперед об'єму оперативної пам'яті. Тому при оцінці смартфона варто орієнтуватися не стільки на частоту процесора, скільки на загальні характеристики системи та наочні показники на зразок результатів в тестах (див. нижче).
Ядер процесора
Кількість ядер в процесорі мобільного телефону.
Під ядром в даному випадку мається на увазі частина процесора, що виконує один потік команд. Відповідно, наявність декількох ядер дає змогу працювати з декількома потоками одночасно, що позитивно позначається на продуктивності. При цьому, завдяки розвитку та здешевленню технологій, багатоядерні CPU в наш час зустрічаються навіть в самих недорогих сучасних смартфонах — навіть чипи на 8 ядер не є серед них рідкістю, не кажучи вже про більше прості чотириядерні і шестиядерні рішеннях. А окремі сучасні апарати несуть процесори на цілих 10 ядер.
Теоретично більша кількість ядер дає змогу підвищити ефективність процесора. Однак на практиці продуктивність CPU (і, тим більше, смартфона в цілому) залежить від такої кількості додаткових факторів, що кількість ядер на цьому тлі є чисто довідковим параметром. Так, висококласний чотириядерний процесор цілком може виявитися більш продуктивним, ніж недорогий восьмиядерний. Так що при виборі варто орієнтуватися не стільки на даний показник, скільки на більш наближені до реальності параметри — такі, як загальний рівень апарата і результати, показані їм у різних тестах (див. нижче)
Також варто сказати, що в мобільних CPU окремі ядра можуть розрізнятися по тактовій частоті, продуктивності і енергоспоживанню. Класичний ва...ріант — 8 ядер за схемою «4 + 4»: 4 порівняно «слабких» і економічних ядра відповідають за нескладні завдання на зразок Інтернет-серфінгу, а 4 більше потужних включаються тоді, коли потрібна висока продуктивність (наприклад, в іграх з прогресивною графікою). Подібна схема роботи дає змогу досягти оптимального балансу між потужністю та енергоефективністю процесора.
Під ядром в даному випадку мається на увазі частина процесора, що виконує один потік команд. Відповідно, наявність декількох ядер дає змогу працювати з декількома потоками одночасно, що позитивно позначається на продуктивності. При цьому, завдяки розвитку та здешевленню технологій, багатоядерні CPU в наш час зустрічаються навіть в самих недорогих сучасних смартфонах — навіть чипи на 8 ядер не є серед них рідкістю, не кажучи вже про більше прості чотириядерні і шестиядерні рішеннях. А окремі сучасні апарати несуть процесори на цілих 10 ядер.
Теоретично більша кількість ядер дає змогу підвищити ефективність процесора. Однак на практиці продуктивність CPU (і, тим більше, смартфона в цілому) залежить від такої кількості додаткових факторів, що кількість ядер на цьому тлі є чисто довідковим параметром. Так, висококласний чотириядерний процесор цілком може виявитися більш продуктивним, ніж недорогий восьмиядерний. Так що при виборі варто орієнтуватися не стільки на даний показник, скільки на більш наближені до реальності параметри — такі, як загальний рівень апарата і результати, показані їм у різних тестах (див. нижче)
Також варто сказати, що в мобільних CPU окремі ядра можуть розрізнятися по тактовій частоті, продуктивності і енергоспоживанню. Класичний ва...ріант — 8 ядер за схемою «4 + 4»: 4 порівняно «слабких» і економічних ядра відповідають за нескладні завдання на зразок Інтернет-серфінгу, а 4 більше потужних включаються тоді, коли потрібна висока продуктивність (наприклад, в іграх з прогресивною графікою). Подібна схема роботи дає змогу досягти оптимального балансу між потужністю та енергоефективністю процесора.
Оцінка процесора AnTuTu
Наскрізний рейтинг процесорів (незалежно від виробника чіпсету) для смартфонів на базі Android. Ґрунтується він на комплексі максимальних показників швидкодії самого процесора, шини пам'яті, графічного ядра тощо. Оцінка процесора може бути корисною для забезпечення можливості порівняння та зручного підбору аналогічних моделей.
Графічний процесор
Модель графічного процесора, що використовується в мобільному телефоні.
Цей модуль відповідає за всі завдання, пов'язані з графікою; відповідно, його характеристики безпосередньо впливають на ефективність оброблення тієї або іншої картинки. Особливо це помітно на прикладі «важкого» контенту, такого як сучасні 3D-ігри. Тому наявність потужного відеоадаптера особливо важлива для ігрових смартфонів. А знаючи модель графічного процесора, можна знайти докладні дані про нього і оцінити його можливості.
Цей модуль відповідає за всі завдання, пов'язані з графікою; відповідно, його характеристики безпосередньо впливають на ефективність оброблення тієї або іншої картинки. Особливо це помітно на прикладі «важкого» контенту, такого як сучасні 3D-ігри. Тому наявність потужного відеоадаптера особливо важлива для ігрових смартфонів. А знаючи модель графічного процесора, можна знайти докладні дані про нього і оцінити його можливості.
Оперативна пам'ять
Параметр визначає загальну швидкодію смартфона: чим більше об'єм ОЗП – тим швидше працює пристрій і тим краще він справляється з великою кількістю задач та/або ресурсомісткими додатками (за інших рівних). Це ще більше вірно у світлі того, що великі об'єми оперативної пам'яті зазвичай поєднуються з потужними процесорами. Однак напряму порівнювати між собою можна тільки апарати з ідентичними операційними системами, а у разі Android — з однаковими версіями та редакціями цієї ОС (докладніше про це див. «Операційна система»). Пов'язано це з тим, що різні ОС і навіть різні версії однієї ОС можуть помітно відрізнятися за вимогами до RAM. Наприклад, iOS, завдяки гарній оптимізації під конкретні пристрої, здатна ефективно працювати з 3 ГБ оперативної пам'яті. Для сучасних версій Android у звичайній редакції (не Go Edition) згадані 3 ГБ фактично є необхідним мінімумом. Під таку ОС краще мати хоча б 4 ГБ чи 6 ГБ RAM. У висококласних апаратах з потужною електронною «начинкою» можна зустріти і більш вражаючі цифри — 8 ГБ або навіть 12 ГБ і більше.
Тип ОЗП
Тип оперативної пам'яті (ОЗП, RAM), встановленої у смартфоні.
Всі сучасні апарати використовують «оперативку» формату LPDDR (LPDDR4, LPDDR4x, LPDDR5, LPDDR5x, LPDDR5T). Від стандартної комп'ютерної RAM, крім мініатюрних розмірів, вона відрізняється підтримкою спеціальних форматів передачі даних (16- і 32-бітних шин пам'яті). А ось версії такої пам'яті можуть бути різними:
– LPDDR3. Найбільш раннє покоління LPDDR з актуальних – представлене у 2012 році, реалізується у пристроях з 2013 року. Стандартно працює на швидкостях до 1600 MT/s (мегатранзакцій за секунду) та частоті до 933 МГц; «покращена» (enhanced) версія підтримує швидкості до 2133 MT/s. В наш час цей стандарт зустрічається рідко, в основному серед застарілих мобільних пристроїв.
– LPDDR4. Спадкоємець LPDDR3, офіційно представлений у серпні 2014 року (хоча перші розробки «в залізі» були випущені ще наприкінці 2013 року). Швидкість роботи, порівняно з попередником, збільшилася вдвічі – до 3200 MT/s; частота зросла до 1600 МГц; а енергоспоживання при цьому знизилося на 40 %. Крім того, змінився формат передачі даних — зокрема, замість однієї 32-бітної шини використовується дві 16-бітові, також у стандарт було впроваджено деякі покращення безпеки. Цю пам'ять можна зустріти у деяких смартфонах медіум-лан...ки.
– LPDDR4x. Удосконалена версія LPDDR4 зі зниженим енергоспоживанням – стандарт використовує напругу 0.6 В замість 1.1 В. Крім того, у цьому типі RAM були реалізовані деякі покращення, спрямовані на збільшення швидкості (вона досягає 4266 MT/s) та загальну оптимізацію роботи – наприклад, з'явився одноканальний режим для невибагливих програм. Завдяки подібним характеристикам дана версія пам'яті набула помітно більшого поширення, ніж оригінальна LPDDR4. Зустріти її можна у пристроях середнього та топового рівня.
– LPDDR5. Подальший розвиток «мобільної» оперативної пам'яті офіційно анонсований на початку 2019 року. Швидкість роботи в цій версії збільшена до 6400 MT/s, для покращення стійкості до перешкод та помилок було впроваджено диференціальний формат сигналу, а для зниження енергоспоживання – динамічне керування частотою та напругою. Використання таких модулів пам'яті характерне для висококласних смартфонів.
– LPDDR5x. Більш енергоефективна та швидка версія оперативної пам'яті LPDDR5. Швидкість передачі в ній наростили до 8533 MT/s, а показник пікової пропускної спроможності – до 8.5 Гбіт/с. Кількість банків пам'яті на канал у LPDDR5x завжди дорівнює 16. Оперативна пам'ять цього стандарту характерна для прогресивних смартфонів найвищого гатунку.
— LPDDR5T. T - означає «турбо». Швидкість роботи «оперативки– стандарту LPDDR5T наростили до 9600 MT/s, а пристрої з такими модулями пам'яті приблизно на 13% швидше порівняно з LPDDR5X. Працює пам'ять у діапазоні низьких напруг від 1.01 до 1.12 В. Відповідні модулі націлені на використання у топових мобільних пристроях.
Всі сучасні апарати використовують «оперативку» формату LPDDR (LPDDR4, LPDDR4x, LPDDR5, LPDDR5x, LPDDR5T). Від стандартної комп'ютерної RAM, крім мініатюрних розмірів, вона відрізняється підтримкою спеціальних форматів передачі даних (16- і 32-бітних шин пам'яті). А ось версії такої пам'яті можуть бути різними:
– LPDDR3. Найбільш раннє покоління LPDDR з актуальних – представлене у 2012 році, реалізується у пристроях з 2013 року. Стандартно працює на швидкостях до 1600 MT/s (мегатранзакцій за секунду) та частоті до 933 МГц; «покращена» (enhanced) версія підтримує швидкості до 2133 MT/s. В наш час цей стандарт зустрічається рідко, в основному серед застарілих мобільних пристроїв.
– LPDDR4. Спадкоємець LPDDR3, офіційно представлений у серпні 2014 року (хоча перші розробки «в залізі» були випущені ще наприкінці 2013 року). Швидкість роботи, порівняно з попередником, збільшилася вдвічі – до 3200 MT/s; частота зросла до 1600 МГц; а енергоспоживання при цьому знизилося на 40 %. Крім того, змінився формат передачі даних — зокрема, замість однієї 32-бітної шини використовується дві 16-бітові, також у стандарт було впроваджено деякі покращення безпеки. Цю пам'ять можна зустріти у деяких смартфонах медіум-лан...ки.
– LPDDR4x. Удосконалена версія LPDDR4 зі зниженим енергоспоживанням – стандарт використовує напругу 0.6 В замість 1.1 В. Крім того, у цьому типі RAM були реалізовані деякі покращення, спрямовані на збільшення швидкості (вона досягає 4266 MT/s) та загальну оптимізацію роботи – наприклад, з'явився одноканальний режим для невибагливих програм. Завдяки подібним характеристикам дана версія пам'яті набула помітно більшого поширення, ніж оригінальна LPDDR4. Зустріти її можна у пристроях середнього та топового рівня.
– LPDDR5. Подальший розвиток «мобільної» оперативної пам'яті офіційно анонсований на початку 2019 року. Швидкість роботи в цій версії збільшена до 6400 MT/s, для покращення стійкості до перешкод та помилок було впроваджено диференціальний формат сигналу, а для зниження енергоспоживання – динамічне керування частотою та напругою. Використання таких модулів пам'яті характерне для висококласних смартфонів.
– LPDDR5x. Більш енергоефективна та швидка версія оперативної пам'яті LPDDR5. Швидкість передачі в ній наростили до 8533 MT/s, а показник пікової пропускної спроможності – до 8.5 Гбіт/с. Кількість банків пам'яті на канал у LPDDR5x завжди дорівнює 16. Оперативна пам'ять цього стандарту характерна для прогресивних смартфонів найвищого гатунку.
— LPDDR5T. T - означає «турбо». Швидкість роботи «оперативки– стандарту LPDDR5T наростили до 9600 MT/s, а пристрої з такими модулями пам'яті приблизно на 13% швидше порівняно з LPDDR5X. Працює пам'ять у діапазоні низьких напруг від 1.01 до 1.12 В. Відповідні модулі націлені на використання у топових мобільних пристроях.
Вбудована пам'ять
Кількість вбудованої пам'яті, встановленої в телефоні; іншими словами — об'єм власного, незнімного накопичувача апарата.
Від цього об'єму безпосередньо залежить, скільки даних можна зберігати на телефоні, не користуючись знімними картами пам'яті. Цей показник особливо важливий для моделей, що не мають слотів для карт. Втім, навіть якщо змінні накопичувачі підтримуються — вбудована пам'ять все одно буває більш прийнятною: вона як мінімум працює швидше, до того ж зазвичай має менше обмежень щодо застосування (зокрема, більшість смартфонів дають змогу ставити програми тільки на незнімний накопичувач).
Що стосується конкретних об'ємів, то фактичним мінімумом для сучасного смартфона є 32 ГБ; менш «місткі» апарати в наш час зустрічаються дедалі рідше. 64 ГБ вважається комфортним мінімумом, 128 ГБ — середнім показником, 256 ГБ – вище середнього. Окремі висококласні пристрої обладнані накопичувачами на 512 ГБ і навіть на 1 ТБ< /a>.
Зазначимо також, що фактична кількість пам'яті, доступної користувачеві, неминуче буде дещо менше загальної, оскільки частину накопичувача займають файли операційної системи.
Від цього об'єму безпосередньо залежить, скільки даних можна зберігати на телефоні, не користуючись знімними картами пам'яті. Цей показник особливо важливий для моделей, що не мають слотів для карт. Втім, навіть якщо змінні накопичувачі підтримуються — вбудована пам'ять все одно буває більш прийнятною: вона як мінімум працює швидше, до того ж зазвичай має менше обмежень щодо застосування (зокрема, більшість смартфонів дають змогу ставити програми тільки на незнімний накопичувач).
Що стосується конкретних об'ємів, то фактичним мінімумом для сучасного смартфона є 32 ГБ; менш «місткі» апарати в наш час зустрічаються дедалі рідше. 64 ГБ вважається комфортним мінімумом, 128 ГБ — середнім показником, 256 ГБ – вище середнього. Окремі висококласні пристрої обладнані накопичувачами на 512 ГБ і навіть на 1 ТБ< /a>.
Зазначимо також, що фактична кількість пам'яті, доступної користувачеві, неминуче буде дещо менше загальної, оскільки частину накопичувача займають файли операційної системи.
Специфікація пам'яті
Специфікація, якій відповідає вбудована пам'ять телефону.
Від специфікації залежить насамперед швидкість роботи пам'яті, і, відповідно, швидкодія апарата в цілому (особливо під час роботи з великими об'ємами даних або ресурсномісткими додатками). В наш час зустрічається дві базові специфікації — eMMC і UFS; кожна з них має кілька версій. Загалом найбільш швидкими і прогресивними на сьогодні є накопичувачі з UFS 3.1 та UFS 4.0, однак вони і коштують відповідно, а тому застосовуються в основному в смартфонах преміумкласу. А більш детальний опис цих стандартів виглядає так:
— eMMC. Один з найбільш простих і доступних стандартів твердотільної пам'яті — наприклад, саме цю специфікацію використовує більшість флешок. В смартфонах і інших портативних гаджетах цей стандарт був загальноприйнятим до 2016 року, коли почалося впровадження UFS; однак і зараз він досить популярний — в основному завдяки невисокій вартості і низькому енергоспоживанню. А ось швидкості у eMMC помітно нижче, ніж у UFS. Так, у найновішій версії eMMC 5.1 A (2019 рік) швидкість читання складає до 400 МБ/с, а більш рання і поширена версія eMMC 5.1 передбачає до 250 МБ/с в режимі читання, до 125 МБ/с в режимі послідовного запису і всього лише до 7,16 МБ/с при випадковому запису (простіше кажучи, в режимі роботи з додатками).
— UFS. Стандарт твердотільних накопичувачів, створений як більш швидкий та досконалий...спадкоємець eMMC. Крім збільшених швидкостей обміну даними, в UFS був змінений ще й формат роботи — він повністю дуплексний, тобто читання і запис можуть здійснюватися одночасно (тоді як у eMMC ці процеси виконувалися по черзі). Також була значно підвищена ефективність в режимі випадкового читання і запису, що позитивно позначилося на якості роботи з додатками. Конкретні ж швидкості обміну даними та особливості роботи залежать від версії UFS, у наш час на ринку можна зустріти такі варіанти:
Від специфікації залежить насамперед швидкість роботи пам'яті, і, відповідно, швидкодія апарата в цілому (особливо під час роботи з великими об'ємами даних або ресурсномісткими додатками). В наш час зустрічається дві базові специфікації — eMMC і UFS; кожна з них має кілька версій. Загалом найбільш швидкими і прогресивними на сьогодні є накопичувачі з UFS 3.1 та UFS 4.0, однак вони і коштують відповідно, а тому застосовуються в основному в смартфонах преміумкласу. А більш детальний опис цих стандартів виглядає так:
— eMMC. Один з найбільш простих і доступних стандартів твердотільної пам'яті — наприклад, саме цю специфікацію використовує більшість флешок. В смартфонах і інших портативних гаджетах цей стандарт був загальноприйнятим до 2016 року, коли почалося впровадження UFS; однак і зараз він досить популярний — в основному завдяки невисокій вартості і низькому енергоспоживанню. А ось швидкості у eMMC помітно нижче, ніж у UFS. Так, у найновішій версії eMMC 5.1 A (2019 рік) швидкість читання складає до 400 МБ/с, а більш рання і поширена версія eMMC 5.1 передбачає до 250 МБ/с в режимі читання, до 125 МБ/с в режимі послідовного запису і всього лише до 7,16 МБ/с при випадковому запису (простіше кажучи, в режимі роботи з додатками).
— UFS. Стандарт твердотільних накопичувачів, створений як більш швидкий та досконалий...спадкоємець eMMC. Крім збільшених швидкостей обміну даними, в UFS був змінений ще й формат роботи — він повністю дуплексний, тобто читання і запис можуть здійснюватися одночасно (тоді як у eMMC ці процеси виконувалися по черзі). Також була значно підвищена ефективність в режимі випадкового читання і запису, що позитивно позначилося на якості роботи з додатками. Конкретні ж швидкості обміну даними та особливості роботи залежать від версії UFS, у наш час на ринку можна зустріти такі варіанти:
- 2.0. Найбільш рання з версій, що зустрічаються в сучасних смартфонах; була випущена ще в 2013 році. Забезпечує швидкість передачі даних до 600 МБ/с на одну лінію і до 1,2 ГБ / с на дві лінії, максимально доступні в цій версії. Ті ж показники має більш нова версія 2.1, однак вона доповнена рядом важливих нововведень. Тому пам'ять UFS 2.0 в мобільних телефонах використовується дуже рідко.
- 2.1. Перша з версій, що одержали поширення в мобільних телефонах; була випущена в 2016 році.За показниками швидкості не відрізняється від описаної вище версії 2.0, а основні відмінності полягають в деяких удосконаленнях. Зокрема, в UFS 2.1 були впроваджені індикатор стану («здоров'я») накопичувача, можливість віддаленого оновлення прошивки, а також ряд рішень, спрямованих на підвищення загальної надійності.
- 2.2. Розвиток стандарту UFS 2.x, представлений влітку 2020 року. Ключовим поліпшенням є впровадження функції WriteBooster (яка першопочатково з'явилася в UFS 3.1); ця функція дозволяє значно збільшити швидкість запису і, відповідно, загальну продуктивність в задачах на кшталт запуску додатків.
- 3.0. Версія, випущена в 2018 і реалізована «в залізі» роком пізніше. Пропускна здатність була збільшена до 2,9 ГБ/с на дві лінії (1,45 ГБ/с на одну, були впроваджені нові версії електронного протоколу M-PHY (фізичний рівень) і заснованого на ньому Uniрro, підвищена надійність роботи з даними і розширений температурний режим роботи контролерів (в теорії він може становити від -40 °С до 105 °С). Застосовується UFS 3.0 в основному в досить прогресивних смартфонах, хоча в подальшому можна очікувати поширення цієї специфікації і на скромніші моделі.
- 3.1. Спадкоємець стандарту UFS 3.0, офіційно представлений на початку 2020 року. Позиціонується як специфікація, створена спеціально для мобільних пристроїв високої продуктивності та спрямована на збільшення швидкості роботи при максимальному зниженні енергоспоживання. Для цього в UFS 3.1 реалізовано низку нововведень: енергонезалежний кеш Write Booster для прискорення запису; спеціальний режим енергозбереження DeepSleep для відносно простих і недорогих систем; а також функція Performance Throttling Notification, що дозволяє накопичувачу подавати на керуючу систему сигнали про перегрівання. Крім того, в даному стандарті може додатково передбачатися підтримка розширення HPB, що підвищує швидкість читання.
- 4.0. У версії UFS 4.0 удвічі збільшили пропускну спроможність на смугу (23.2 Гбіт/с на лінію) і приблизно на 46% покращили показники енергоефективності (порівняно з попередньою специфікацією 3.1). Модулі пам'яті стандарту UFS 4.0 забезпечують максимальну швидкість читання до 4200 МБ/с, записи до 2800 МБ/с. Висока пропускна здатність робить стандарт пам'яті ідеальним для 5G-смартфонів.
Слот для карт пам’яті
Тип слота для змінних карт пам'яті, передбаченого в апараті.
Сама по собі наявність такого слота дає змогу розширити вбудовану пам'ять пристрою, іноді — в декілька разів. Ця функція особливо корисна з урахуванням того, що об'ємні вбудовані накопичувачі коштують досить дорого — помітно дорожче змінних носіїв. Водночас відзначимо, що в конструкції можуть передбачатися певні обмеження по роботі з картами пам'яті — наприклад, неможливість встановити на цю карту додаток. Ці обмеження, зазвичай, напряму пов'язані з використовуваною операційною системою. Та й швидкість роботи у змінних накопичувачів помітно нижче, ніж у вбудованих. Тому і зустрічаються телефони без слота під карту пам'яті, щоб не було нічого стороннього в роботі пристрою.
Окремо відзначимо, що в деяких апаратах на 2 SIM-карти, слот під карту пам'яті може поєднуватися зі слотом під другу «сімку». Детальніше див. «Слоти для карт»; тут же відзначимо, що якщо ви хочете одночасно використовувати 2 SIM і знімний накопичувач — варто вибирати апарат з окремим слотом для карти пам'яті.
Що стосується типів карт, то найбільшою популярністю в наш час користуються microSD: вони досить компактні, недорогі та доступні в багатьох варіантах об'єму. Деякі смартфони Huawei використовують інший стандарт — Nano Memory (у просторіччі Nano SD). Серед переваг таких карт – мініатюрний розмір (відпо...відає nanoSIM), висока ємність (першопочатково були представлені варіанти на 64 ГБ, 128 ГБ та 256 ГБ), а також висока швидкість роботи (від 90 МБ/с). З іншого боку, найчастіше вони встановлюються не в окремий слот, а замість другої nanoSIM-карти.
Сама по собі наявність такого слота дає змогу розширити вбудовану пам'ять пристрою, іноді — в декілька разів. Ця функція особливо корисна з урахуванням того, що об'ємні вбудовані накопичувачі коштують досить дорого — помітно дорожче змінних носіїв. Водночас відзначимо, що в конструкції можуть передбачатися певні обмеження по роботі з картами пам'яті — наприклад, неможливість встановити на цю карту додаток. Ці обмеження, зазвичай, напряму пов'язані з використовуваною операційною системою. Та й швидкість роботи у змінних накопичувачів помітно нижче, ніж у вбудованих. Тому і зустрічаються телефони без слота під карту пам'яті, щоб не було нічого стороннього в роботі пристрою.
Окремо відзначимо, що в деяких апаратах на 2 SIM-карти, слот під карту пам'яті може поєднуватися зі слотом під другу «сімку». Детальніше див. «Слоти для карт»; тут же відзначимо, що якщо ви хочете одночасно використовувати 2 SIM і знімний накопичувач — варто вибирати апарат з окремим слотом для карти пам'яті.
Що стосується типів карт, то найбільшою популярністю в наш час користуються microSD: вони досить компактні, недорогі та доступні в багатьох варіантах об'єму. Деякі смартфони Huawei використовують інший стандарт — Nano Memory (у просторіччі Nano SD). Серед переваг таких карт – мініатюрний розмір (відпо...відає nanoSIM), висока ємність (першопочатково були представлені варіанти на 64 ГБ, 128 ГБ та 256 ГБ), а також висока швидкість роботи (від 90 МБ/с). З іншого боку, найчастіше вони встановлюються не в окремий слот, а замість другої nanoSIM-карти.
Макс. об'єм картки
Найбільший об'єм карти пам'яті, з якою телефон здатний коректно працювати. Детальніше о самих картах див. «Слот для карт пам'яті»; тут же відзначимо, що носії з великим об'ємом часто використовують передові технології, які підтримуються не всіма апаратами, а іноді у телефонів просто не вистачає потужності на обробку великих масивів даних. Тому для зручності вибору в нашому каталозі і вказується максимальний підтримуваний об'єм.
На практиці бувають випадки, коли деякі апарати можуть перевищувати заявлені характеристики — наприклад, працювати з 8-ГБ носієм при заявлених 4 ГБ максимального об'єму. Однак варто орієнтуватися саме на офіційні дані, оскільки при їх перевищенні нормальна робота з картою не гарантована.
На практиці бувають випадки, коли деякі апарати можуть перевищувати заявлені характеристики — наприклад, працювати з 8-ГБ носієм при заявлених 4 ГБ максимального об'єму. Однак варто орієнтуватися саме на офіційні дані, оскільки при їх перевищенні нормальна робота з картою не гарантована.
Рідинне охолодження
Система рідинного охолодження смартфона покликана підвищити ефективність відведення тепла. Гарне охолодження дає можливість смартфону впевнено працювати на пікових навантаженнях, без затримок і інших лагів. Використання рідинного радіатора дає змогу поліпшити охолодження в середньому на 4-6 °С, порівняно з кулерами пасивного типу. Рідинне охолодження використовується у високопродуктивних смартфонах, оснащених потужним процесором, гарною відеопідсистемою і численними співпроцесорами штучного інтелекту.
Рідинне охолодження смартфона може мати різні конструктивні втілення. Найбільшого поширення одержала концепція наповненого холодоагентом радіатора. У такому кулері рідина випаровується у міру нагрівання і конденсується в окремому теплообміннику, після чого рідина знову надходить у радіатор охолодження. Зрозуміло, за підвищення ефективності охолодження доводиться розплачуватися збільшенням габаритів смартфона.
Результати тестів
Результати тестів вказуються або молодшій моделі в лінійці або конкретній моделі, зроблено це для більшого розуміння продуктивності моделей телефонів, якщо ви порівнюєте телефони за цими параметрами. Наприклад, у моделі 128 ГБ є результати тестування, а у моделі на 256 ГБ у мережі немає інформації, в обох моделях ви побачите однакове значення, яке дасть розуміння загальної продуктивності пристрою. Але якщо редакція має інформацію окремо по кожній моделі, то буде на кожну модель заповнені свої результати тестів, і модель з великим об'ємом ОЗП матиме більші значення.
AnTuTu Benchmark
Результат, показаний пристроєм при проходженні тесту продуктивності (бенчмарка) AnTuTu Benchmark.
AnTuTu Benchmark являє собою комплексний тест, розроблений спеціально для мобільних пристроїв, насамперед смартфонів і планшетів. При перевірці він враховує ефективність роботи процесора, пам'яті, графіки і систем вводу-виводу, забезпечуючи таким чином досить наочне враження про можливості системи. Чим краще результат — тим більше кількість балів видається за підсумками. І високопродуктивними за рейтингом AnTuTu вважаються смартфони, які набрали вище 900К балів.
Як і будь-який бенчмарк, цей тест не дає абсолютної точності: один і той самий апарат може показувати різні результати, зазвичай з відхиленнями в межах 5 – 7 %. Ці відхилення залежать від безліч факторів, що не пов'язані безпосередньо з системою — починаючи від завантаженості пристрою сторонніми програмами і закінчуючи температурою повітря при тестуванні. Так що говорити про істотну різницю між двома моделями можна лише в тому випадку, якщо різниця в показниках виходить за межі згаданої похибки.
AnTuTu Benchmark являє собою комплексний тест, розроблений спеціально для мобільних пристроїв, насамперед смартфонів і планшетів. При перевірці він враховує ефективність роботи процесора, пам'яті, графіки і систем вводу-виводу, забезпечуючи таким чином досить наочне враження про можливості системи. Чим краще результат — тим більше кількість балів видається за підсумками. І високопродуктивними за рейтингом AnTuTu вважаються смартфони, які набрали вище 900К балів.
Як і будь-який бенчмарк, цей тест не дає абсолютної точності: один і той самий апарат може показувати різні результати, зазвичай з відхиленнями в межах 5 – 7 %. Ці відхилення залежать від безліч факторів, що не пов'язані безпосередньо з системою — починаючи від завантаженості пристрою сторонніми програмами і закінчуючи температурою повітря при тестуванні. Так що говорити про істотну різницю між двома моделями можна лише в тому випадку, якщо різниця в показниках виходить за межі згаданої похибки.
Geekbench
Результат, який показав пристрій під час проходження тесту продуктивності (бенчмарка) Geekbench.
Geekbench є спеціалізованим бенчмарком, призначеним для процесорів. З версії 4.0 тест застосовується ще й для графічних прискорювачів, під завісу 2019 вийшла редакція бенчмарку під номером «5». У характеристиках портативних гаджетів зазвичай наводяться саме дані по CPU. Під час тестування Geekbench імітує навантаження, що виникають при виконанні реальних завдань, і враховує як можливості одного ядра, так і ефективність одночасної роботи декількох ядер. Завдяки цьому підсумкові результати непогано характеризують можливості процесора в повсякденному використанні. Крім того, тест є кросплатформеним і дає можливість порівнювати між собою CPU різних пристроїв (смартфонів, планшетів, ноутбуків, ПК). У довідковій інформації вказуються значення багатоядерного тесту для процесора.
Geekbench є спеціалізованим бенчмарком, призначеним для процесорів. З версії 4.0 тест застосовується ще й для графічних прискорювачів, під завісу 2019 вийшла редакція бенчмарку під номером «5». У характеристиках портативних гаджетів зазвичай наводяться саме дані по CPU. Під час тестування Geekbench імітує навантаження, що виникають при виконанні реальних завдань, і враховує як можливості одного ядра, так і ефективність одночасної роботи декількох ядер. Завдяки цьому підсумкові результати непогано характеризують можливості процесора в повсякденному використанні. Крім того, тест є кросплатформеним і дає можливість порівнювати між собою CPU різних пристроїв (смартфонів, планшетів, ноутбуків, ПК). У довідковій інформації вказуються значення багатоядерного тесту для процесора.
Wild Life (Extreme)
Результат, показаний пристроєм під час проходження тесту продуктивності (бенчмарку) Wild Life (Extreme) від 3DMark.
Бенчмарк Wild Life (Extreme) пропонує два способи тестування продуктивності графіки: в рамках швидкого тесту дається оцінка миттєвої продуктивності, а більш тривалому режимі пристрій піддається тривалому навантаженню. Тим самим можна оцінити, наскільки продуктивність залишається стабільною і не падає від перегріву чи тротлінгу. Бенчмарк є кросплатформенними, завдяки чому існує можливість порівнювати між собою пристрої під різними ОС і навіть різних класів (наприклад, смартфони та ноутбуки).
Важливо розуміти, що цей тест не дає абсолютної точності (як, втім, будь-який інший бенчмарк). Один і той же пристрій може показувати різні результати - вони залежать від багатьох факторів, не пов'язаних безпосередньо з системою. Обумовлена цими чинниками похибка найчастіше становить близько 5 – 7 %. Так що говорити про істотну різницю між двома порівнюваними моделями можна лише в тому випадку, якщо різниця в показниках виходить за межі згаданої похибки.
Бенчмарк Wild Life (Extreme) пропонує два способи тестування продуктивності графіки: в рамках швидкого тесту дається оцінка миттєвої продуктивності, а більш тривалому режимі пристрій піддається тривалому навантаженню. Тим самим можна оцінити, наскільки продуктивність залишається стабільною і не падає від перегріву чи тротлінгу. Бенчмарк є кросплатформенними, завдяки чому існує можливість порівнювати між собою пристрої під різними ОС і навіть різних класів (наприклад, смартфони та ноутбуки).
Важливо розуміти, що цей тест не дає абсолютної точності (як, втім, будь-який інший бенчмарк). Один і той же пристрій може показувати різні результати - вони залежать від багатьох факторів, не пов'язаних безпосередньо з системою. Обумовлена цими чинниками похибка найчастіше становить близько 5 – 7 %. Так що говорити про істотну різницю між двома порівнюваними моделями можна лише в тому випадку, якщо різниця в показниках виходить за межі згаданої похибки.
3DMark Gamer's Benchmark
Результат, показаний пристроєм при проходженні тесту продуктивності (бенчмарка) 3DMark Gamer's Benchmark.
3DMark — це серія тестів, першопочатково призначених для перевірки графічної частини пристрою на продуктивність; пізніше до цих тестів додалася перевірка можливостей процесора. Тестування здійснюється насамперед з точки зору ефективності в іграх (власне, сам бенчмарк описують як «гру без можливості вплинути на процес»), однак враховуючи, що сучасні ігри можуть мати дуже високі вимоги, 3DMark є достатньо наочним інструментом для оцінки загальної продуктивності системи. А оскільки останні версії тесту зроблені кросплатформенними, він дає можливість ще й порівнювати між собою пристрої під різними ОС і навіть різних класів (наприклад, смартфони з планшетами). Чим більше балів отримала за цим тестом та чи інша модель — тим вона продуктивніша.
Варто зазначити, що результати будь-якого бенчмарку зазвичай є доволі приблизними, оскільки вони залежать від багатьох факторів, не пов'язаних безпосередньо з системою — починаючи від завантаженості пристрою сторонніми програмами і закінчуючи температурою повітря при тестуванні. Обумовлена цими чинниками похибка становить зазвичай близько 5 – 7 %; тому говорити про істотні відмінності між двома моделями можна лише в тому разі, коли різниця в показниках виходить за межі цієї похибки.
3DMark — це серія тестів, першопочатково призначених для перевірки графічної частини пристрою на продуктивність; пізніше до цих тестів додалася перевірка можливостей процесора. Тестування здійснюється насамперед з точки зору ефективності в іграх (власне, сам бенчмарк описують як «гру без можливості вплинути на процес»), однак враховуючи, що сучасні ігри можуть мати дуже високі вимоги, 3DMark є достатньо наочним інструментом для оцінки загальної продуктивності системи. А оскільки останні версії тесту зроблені кросплатформенними, він дає можливість ще й порівнювати між собою пристрої під різними ОС і навіть різних класів (наприклад, смартфони з планшетами). Чим більше балів отримала за цим тестом та чи інша модель — тим вона продуктивніша.
Варто зазначити, що результати будь-якого бенчмарку зазвичай є доволі приблизними, оскільки вони залежать від багатьох факторів, не пов'язаних безпосередньо з системою — починаючи від завантаженості пристрою сторонніми програмами і закінчуючи температурою повітря при тестуванні. Обумовлена цими чинниками похибка становить зазвичай близько 5 – 7 %; тому говорити про істотні відмінності між двома моделями можна лише в тому разі, коли різниця в показниках виходить за межі цієї похибки.
Sling Shot Extreme (OpenGL ES 3.1 / METAL)
Результат, який показав телефон у тесті (бенчмарку) 3DMark Sling Shot Extreme (OpenGL ES 3.1 / METAL).
3DMark — це серія тестів, першопочатково призначених для перевірки графічної частини пристрою на продуктивність; пізніше до цих тестів додалася перевірка можливостей процесора й пам'яті загалом. Конкретно ж Sling Shot Extreme — одна з новітніх версій 3DMark, що випущена в 2016 році в розрахунку на потужні продуктивні пристрої та ігрові смартфони, для яких вже недостатньо більш ранніх тестів. Одна з ключових особливостей цього тесту — підтримка роздільних здатностей аж до 2560х1440 (у попередників максимальна роздільна здатність не перевищувала 1920х1080, а то й 1280х720). Крім того, згідно з назвою, тест підтримує специфікації OpenGL ES 3.1 (для Android) і Metal API (для iOS), які використовуються в сучасних мобільних відеочипах; а з середини 2019 року в нього додана ще й підтримка 64-бітної архітектури процесорів. Таким чином, 3DMark Sling Shot Extreme дає змогу достовірно оцінювати навіть найпотужніші і найпрогресивніші сучасні смартфони. При цьому оцінка традиційно вказується в балах, чим більше балів — тим кращий результат.
Варто зазначити, що результати будь-якого бенчмарка зазвичай є досить приблизними, оскільки вони залежать від багатьох факторів, не пов'язаних безпосередньо з системою. Обумовлена цими чинниками похибка складає здебільшого близько 5 – 7 %; тому говорити про значну різницю між двома моделями можна лише в тому випадку, як...що різниця в показниках виходить за межі цієї похибки.
3DMark — це серія тестів, першопочатково призначених для перевірки графічної частини пристрою на продуктивність; пізніше до цих тестів додалася перевірка можливостей процесора й пам'яті загалом. Конкретно ж Sling Shot Extreme — одна з новітніх версій 3DMark, що випущена в 2016 році в розрахунку на потужні продуктивні пристрої та ігрові смартфони, для яких вже недостатньо більш ранніх тестів. Одна з ключових особливостей цього тесту — підтримка роздільних здатностей аж до 2560х1440 (у попередників максимальна роздільна здатність не перевищувала 1920х1080, а то й 1280х720). Крім того, згідно з назвою, тест підтримує специфікації OpenGL ES 3.1 (для Android) і Metal API (для iOS), які використовуються в сучасних мобільних відеочипах; а з середини 2019 року в нього додана ще й підтримка 64-бітної архітектури процесорів. Таким чином, 3DMark Sling Shot Extreme дає змогу достовірно оцінювати навіть найпотужніші і найпрогресивніші сучасні смартфони. При цьому оцінка традиційно вказується в балах, чим більше балів — тим кращий результат.
Варто зазначити, що результати будь-якого бенчмарка зазвичай є досить приблизними, оскільки вони залежать від багатьох факторів, не пов'язаних безпосередньо з системою. Обумовлена цими чинниками похибка складає здебільшого близько 5 – 7 %; тому говорити про значну різницю між двома моделями можна лише в тому випадку, як...що різниця в показниках виходить за межі цієї похибки.
Кількість об'єктивів
Кількість окремих об'єктивів, яка передбачена в модулі основної (тилової) камери апарата. Вказується тільки в тому разі, якщо об'єктивів декілька. Кожне «вічко» при цьому має свою матрицю і, практично, є окремою камерою; проте вони цілком можуть використовуватися у поєднанні одне з одним, формуючи один знімок за даними з декількох об'єктивів або взаємно доповнюючи можливості одне одного. У якості ілюстрації другого варіанту можна привести такий приклад: при використанні зуму смартфон може автоматично перемикатися з основної оптики на телеоб'єктив, коли обрана користувачем кратність перевищує певний поріг.
Найпростіший варіант основного модуля з кількома об'єктивами — подвійна камера, однак все частіше зустрічаються апарати з 3 і більше тиловими камерами (в окремих моделях кількість об'єктивів може досягати шести). У будь-якому разі ці камери зазвичай відрізняються за характеристиками й виконують різні функції. Так, звичайна кольорова камера може доповнюватися об'єктивом для чорно-білої зйомки, який поліпшує контрастність; у деяких моделях об'єктиви з різними фокусними відстанями дають змогу вибирати оптимальний кут огляду для тих чи інших умов; інформація з допоміжного об'єктива (див. нижче) зазвичай застосовується для регулювання глибини фокуса на вже готовому знімку тощо. Ці деталі варто уточнювати окремо, проте в будь-якому разі декілька об'єктивів означають розширені можливості зйомки.
Найпростіший варіант основного модуля з кількома об'єктивами — подвійна камера, однак все частіше зустрічаються апарати з 3 і більше тиловими камерами (в окремих моделях кількість об'єктивів може досягати шести). У будь-якому разі ці камери зазвичай відрізняються за характеристиками й виконують різні функції. Так, звичайна кольорова камера може доповнюватися об'єктивом для чорно-білої зйомки, який поліпшує контрастність; у деяких моделях об'єктиви з різними фокусними відстанями дають змогу вибирати оптимальний кут огляду для тих чи інших умов; інформація з допоміжного об'єктива (див. нижче) зазвичай застосовується для регулювання глибини фокуса на вже готовому знімку тощо. Ці деталі варто уточнювати окремо, проте в будь-якому разі декілька об'єктивів означають розширені можливості зйомки.
Основний об'єктив
Характеристики основного об'єктиву тилової камери, встановлених у телефоні. У моделях з кількома об'єктивами (див. «Кількість об'єктивів») основним вважається «вічко», що відповідає за базові можливості зйомки і не має вираженої спеціалізації (ширококутний, телеоб'єктив тощо). Тут можуть вказуватися чотири основні параметри: роздільна здатність, світлосила (досить часто зустрічається оптика з високою світлосилою), фокусна відстань, додаткові дані матриці.
Дозвіл(у мегапікселях, МП)
Дозвіл матриці, яка використовується для основного об'єктиву. Бюджетні варіанти оснащуються модулем на 8 МП і нижче, багато моделей мають камеру 12 МП / 13 МП, також останнім часом популярна тенденція до нарощування мегапікселів. Часто в смартфонах можна зустріти основний фотомодуль на 48 МП, 50 МП, 64 МП та навіть 108 МП.
Від роздільної здатності сенсора безпосередньо залежить найбільша роздільна здатність одержуваного зображення; а висока роздільна здатність «картинки», у свою чергу, дає змогу краще відображати дрібні деталі. З іншого ж боку, саме собою збільшення числа мегапікселів може призвести до погіршення загальної якості зобра...ження — через менший розмір кожного конкретного пікселя зростає рівень шумів. У результаті безпосередньо роздільна здатність камери на якість зйомки впливає слабко - більше залежить від фізичного розміру матриці, особливостей оптики та різних конструктивних хитрощів, що застосовуються виробником.
Світлосила
Світлосила визначає здатність об'єктиву пропускати світло. Записується вона дрібним числом, наприклад f/1.9. При цьому чим більше кількість в знаменнику - тим нижче світлосила, тим менше світла проходить через оптику інших рівних. Тобто, наприклад, об'єктив f/2.6 буде «темнішим», ніж f/1.9.
Висока світлосила дає камері низку переваг. По-перше, вона покращує якість зйомки за низького освітлення. По-друге, з'являється можливість знімати на малих витримках, зводячи до мінімуму ефект «ворушки» і розмиття предметів, що рухаються в кадрі. По-третє, на світлосильній оптиці простіше добитися гарного розмиття фону (боке) — наприклад, при портретній зйомці.
Фокусна відстань(у міліметрах)
Фокусною відстанню називають таку відстань між матрицею та центром об'єктиву (сфокусованого на нескінченність), при якому на матриці виходить максимально чітке зображення. Втім, для смартфонів у характеристиках вказується не фактична, а наприклад звана еквівалентна фокусна відстань (ЕФР) – умовний показник, перерахований за особливими формулами; про нього і йтиметься. За цим показником можна оцінювати і порівнювати між собою камери з різним розміром матриць (фактична фокусна відстань для цього використовувати не можна, наприклад як при різному розмірі сенсора одна і та ж реальна фокусна відстань буде відповідати різним кутам огляду).
Як би там не було, від ЕФР безпосередньо залежить кут огляду та ступінь збільшення: більша фокусна відстань дає менший кут огляду і більший розмір окремих предметів, що потрапили в кадр, а зменшення цієї відстані, у свою чергу, дає змогу охоплювати більший простір. У більшості сучасних смартфонів фокусна відстань основної камери лежить у діапазоні від 13 до 35 мм; якщо порівнювати з оптикою традиційних фотоапаратів, то об'єктиви з ЕФР до 25 мм можна віднести до ширококутних, більше 25 мм до універсальних моделей «з ухилом у ширококутну зйомку». Подібні значення вибираються з урахуванням того, що смартфони нерідко використовуються для зйомки в стиснених умовах, коли при малій відстані в кадр потрібно вмістити досить простір. Збільшення картинки, за потреби, найчастіше здійснюється цифровим способом - за рахунок запасу мегапікселів на матриці; Проте трапляються й моделі з оптичним збільшенням (див. нижче) — їм наводиться не одне значення, а весь робочий діапазон ЕФР (нагадаємо, оптичний зум здійснюється зміною фокусної відстані).
Кут огляду(у градусах) Кут огляду характеризує розмір простору, що охоплюється об'єктивом, а також розмір окремих предметів, що «видимі» камерою. Чим більший цей кут — тим більша частина сцени потрапляє у кадр, проте тим дрібнішими виходять окремі предмети на зображенні. Кут огляду безпосередньо пов'язаний з фокусною відстанню (див. вище): збільшення цієї відстані звужує поле зору об'єктиву, і навпаки.
Зазначимо, що цей параметр загалом вважається важливим скоріше для професійного застосування камери, ніж для аматорської фотозйомки. Тому дані з кута огляду наводять в основному для смартфонів, оснащених просунутими камерами — у тому числі, щоб підкреслити таким чином високий клас камер. Що стосується конкретних значень, то для основного об'єктиву вони зазвичай лежать в діапазоні від 70 ° до 82 ° - це відповідає загальній специфіці такої оптики (універсальна зйомка з упором на загальні сцени і широке охоплення на невеликих відстанях).
Додаткові дані матриці
Додаткова інформація щодо матриці, встановленої в основному об'єктиві. У цьому пункті може вказуватися як розмір по діагоналі (у дюймах), наприклад і модель сенсора, а іноді обидва параметри відразу. У будь-якому разі подібні дані наводяться в тому випадку, якщо апарат оснащений висококласною матрицею, яка помітно вирізняється на загальному тлі. З моделлю все досить просто: знаючи назву сенсора, можна знайти докладні дані щодо нього. Розмір варто розглянути докладніше.
Діагональ матриці зазвичай вказується в дрібних частинах дюйма — відповідно, наприклад, сенсор на 1/2.3" буде більшим, ніж 1/2.6". Більші матриці вважаються більше просунутими, тому що при тому ж дозволі вони дають змогу досягти кращої якості зображення. Логіка тут проста - за рахунок великої площі сенсора кожен окремий піксель також має більші розміри і на нього потрапляє більше світла, що покращує чутливість та знижує шуми. Зрозуміло, фактична якість картинки залежатиме також від інших параметрів, але загалом більший розмір сенсора, зазвичай, означає більше просунуту камеру. У просунутих фотофлагманах можна зустріти матриці з фізичним розміром 1”, що можна порівняти з датчиками зображення, що застосовуються у топових компактних фотоапаратах із незмінною оптикою.
Дозвіл(у мегапікселях, МП)
Дозвіл матриці, яка використовується для основного об'єктиву. Бюджетні варіанти оснащуються модулем на 8 МП і нижче, багато моделей мають камеру 12 МП / 13 МП, також останнім часом популярна тенденція до нарощування мегапікселів. Часто в смартфонах можна зустріти основний фотомодуль на 48 МП, 50 МП, 64 МП та навіть 108 МП.
Від роздільної здатності сенсора безпосередньо залежить найбільша роздільна здатність одержуваного зображення; а висока роздільна здатність «картинки», у свою чергу, дає змогу краще відображати дрібні деталі. З іншого ж боку, саме собою збільшення числа мегапікселів може призвести до погіршення загальної якості зобра...ження — через менший розмір кожного конкретного пікселя зростає рівень шумів. У результаті безпосередньо роздільна здатність камери на якість зйомки впливає слабко - більше залежить від фізичного розміру матриці, особливостей оптики та різних конструктивних хитрощів, що застосовуються виробником.
Світлосила
Світлосила визначає здатність об'єктиву пропускати світло. Записується вона дрібним числом, наприклад f/1.9. При цьому чим більше кількість в знаменнику - тим нижче світлосила, тим менше світла проходить через оптику інших рівних. Тобто, наприклад, об'єктив f/2.6 буде «темнішим», ніж f/1.9.
Висока світлосила дає камері низку переваг. По-перше, вона покращує якість зйомки за низького освітлення. По-друге, з'являється можливість знімати на малих витримках, зводячи до мінімуму ефект «ворушки» і розмиття предметів, що рухаються в кадрі. По-третє, на світлосильній оптиці простіше добитися гарного розмиття фону (боке) — наприклад, при портретній зйомці.
Фокусна відстань(у міліметрах)
Фокусною відстанню називають таку відстань між матрицею та центром об'єктиву (сфокусованого на нескінченність), при якому на матриці виходить максимально чітке зображення. Втім, для смартфонів у характеристиках вказується не фактична, а наприклад звана еквівалентна фокусна відстань (ЕФР) – умовний показник, перерахований за особливими формулами; про нього і йтиметься. За цим показником можна оцінювати і порівнювати між собою камери з різним розміром матриць (фактична фокусна відстань для цього використовувати не можна, наприклад як при різному розмірі сенсора одна і та ж реальна фокусна відстань буде відповідати різним кутам огляду).
Як би там не було, від ЕФР безпосередньо залежить кут огляду та ступінь збільшення: більша фокусна відстань дає менший кут огляду і більший розмір окремих предметів, що потрапили в кадр, а зменшення цієї відстані, у свою чергу, дає змогу охоплювати більший простір. У більшості сучасних смартфонів фокусна відстань основної камери лежить у діапазоні від 13 до 35 мм; якщо порівнювати з оптикою традиційних фотоапаратів, то об'єктиви з ЕФР до 25 мм можна віднести до ширококутних, більше 25 мм до універсальних моделей «з ухилом у ширококутну зйомку». Подібні значення вибираються з урахуванням того, що смартфони нерідко використовуються для зйомки в стиснених умовах, коли при малій відстані в кадр потрібно вмістити досить простір. Збільшення картинки, за потреби, найчастіше здійснюється цифровим способом - за рахунок запасу мегапікселів на матриці; Проте трапляються й моделі з оптичним збільшенням (див. нижче) — їм наводиться не одне значення, а весь робочий діапазон ЕФР (нагадаємо, оптичний зум здійснюється зміною фокусної відстані).
Кут огляду(у градусах) Кут огляду характеризує розмір простору, що охоплюється об'єктивом, а також розмір окремих предметів, що «видимі» камерою. Чим більший цей кут — тим більша частина сцени потрапляє у кадр, проте тим дрібнішими виходять окремі предмети на зображенні. Кут огляду безпосередньо пов'язаний з фокусною відстанню (див. вище): збільшення цієї відстані звужує поле зору об'єктиву, і навпаки.
Зазначимо, що цей параметр загалом вважається важливим скоріше для професійного застосування камери, ніж для аматорської фотозйомки. Тому дані з кута огляду наводять в основному для смартфонів, оснащених просунутими камерами — у тому числі, щоб підкреслити таким чином високий клас камер. Що стосується конкретних значень, то для основного об'єктиву вони зазвичай лежать в діапазоні від 70 ° до 82 ° - це відповідає загальній специфіці такої оптики (універсальна зйомка з упором на загальні сцени і широке охоплення на невеликих відстанях).
Додаткові дані матриці
Додаткова інформація щодо матриці, встановленої в основному об'єктиві. У цьому пункті може вказуватися як розмір по діагоналі (у дюймах), наприклад і модель сенсора, а іноді обидва параметри відразу. У будь-якому разі подібні дані наводяться в тому випадку, якщо апарат оснащений висококласною матрицею, яка помітно вирізняється на загальному тлі. З моделлю все досить просто: знаючи назву сенсора, можна знайти докладні дані щодо нього. Розмір варто розглянути докладніше.
Діагональ матриці зазвичай вказується в дрібних частинах дюйма — відповідно, наприклад, сенсор на 1/2.3" буде більшим, ніж 1/2.6". Більші матриці вважаються більше просунутими, тому що при тому ж дозволі вони дають змогу досягти кращої якості зображення. Логіка тут проста - за рахунок великої площі сенсора кожен окремий піксель також має більші розміри і на нього потрапляє більше світла, що покращує чутливість та знижує шуми. Зрозуміло, фактична якість картинки залежатиме також від інших параметрів, але загалом більший розмір сенсора, зазвичай, означає більше просунуту камеру. У просунутих фотофлагманах можна зустріти матриці з фізичним розміром 1”, що можна порівняти з датчиками зображення, що застосовуються у топових компактних фотоапаратах із незмінною оптикою.
Ультраширокий об'єктив
Характеристики ультраширококутного об'єктива основної камери, яка встановлена в телефоні.
Ці подробиці актуальні тільки для камер із кількома об'єктивами (див. «Кількість об'єктивів») — причому не всіх, а лише тих, де є «вічко» з малою фокусною відстанню (значно меншою, ніж в основному об'єктиві) і, відповідно, більшими кутами огляду. Його й називають ультрашироким. У цьому ж пункті можуть зазначатися чотири головних параметри: роздільна здатність, світлосила, фокусна відстань і додаткові дані матриці.
Роздільна здатність (в мегапікселях, МП)
Роздільна здатність матриці, яка використовується для ультраширокого об'єктива.
Від роздільної здатності сенсора безпосередньо залежить найбільша роздільна здатність зображення, яке отримується; а висока роздільна здатність «картинки», зі свого боку, дає можливість краще відображати дрібні деталі. З іншого боку, саме по собі збільшення числа мегапікселів може призвести до погіршення загальної якості зображення — внаслідок меншого розміру кожного конкретного пікселя зростає рівень шумів. У результаті безпосередньо роздільна здатність камери на якість зйомки впливає мало — багато чого залежить також від розміру матриці, особливостей оптики й різних конструктивних хитрощів, які використовує виробник. Водночас відзначимо, що чим більше в камері мегапікселів — тим вища ймовірність того, що в ній реалізовані різні додаткові рішення, які спрямовані на поліпшенн...я якості картинки.
Що стосується конкретної роздільної здатності ультраширокої оптики, то вона може відповідати числу мегапікселів у основного об'єктива (див. «Основний об'єктив») або бути нижчою, іноді — досить помітно (наприклад, 8 МП при основній оптиці на 48 МП). Це пов'язано з тим, що надширококутний об'єктив нерідко відіграє другорядну роль, для якої невеликої роздільної здатності буває більш ніж достатньо.
Світлосила
Світлосила описує здатність об'єктива пропускати світло. Записується вона дробовим числом, наприклад f/1.9. При цьому чим більше число в знаменнику — тим нижчою є світлосила, тобто, наприклад, об'єктив f/2.6 буде пропускати менше світла, ніж f/1.9.
Висока світлосила дає камері низку переваг: вона дає можливість вести зйомку на малих витримках, забезпечуючи стабільність зображення, а також полегшує зйомку при слабкій освітленості й зйомку з художнім розмиттям фону (боке). Однак для ультраширокого об'єктива ці можливості не так важливі, як для основної камери — подібні об'єктиви зазвичай мають специфічне призначення, і в них бажанішою нерідко виявляється мала світлосила, яка дає змогу збільшити глибину різкості. Так що загалом даний параметр є скоріше довідковим, ніж практично значущим при виборі.
Фокусна відстань
Фокусною відстанню називають таку відстань між матрицею і центром об'єктива (сфокусованого на нескінченність), при якій на матриці виходить максимально чітке зображення. Утім, для смартфонів у характеристиках вказується не фактична, а так звана еквівалентна фокусна відстань (ЕФВ) — умовний показник, що перерахований за особливими формулами; про нього й піде мова. За цим показником можна оцінювати й порівнювати між собою камери з різним розміром матриць (фактичну фокусну відстань для цього використовувати не можна, оскільки при різному розмірі сенсора одна й та ж реальна фокусна відстань буде відповідати різним кутам огляду).
В будь-якому разі, від ЕФВ прямо залежить кут огляду й ступінь збільшення: більша фокусна відстань дає менший кут огляду й більший розмір окремих предметів, які потрапили до кадру, а зменшення цієї відстані, зі свого боку, дає змогу охоплювати ширший простір. Ультраширока оптика, за визначенням, повинна мати зовсім невеликі фокусні відстані — менші, ніж у відповідної основної оптики. Однак фокусні відстані «ультраширококутників» зазвичай лежать в діапазоні 13 – 26 мм; такі значення не рідкісні й серед основних об'єктивів. Водночас нічого нелогічного тут немає — річ у співвідношенні фокусних відстаней у кожному окремому смартфоні. Наприклад, апарат із основною оптикою на 25 мм може мати ультраширокий об'єктив на 16 або 17 мм; а моделі з основним об'єктивом меншим ніж на 24 мм зазвичай взагалі не мають додаткової ультраширокої оптики, оскільки з цією роллю цілком справляється наявний об'єктив. Також відзначимо, що різниця між цими типами оптики буває не настільки значною, як можна було б уявити; а в окремих апаратах обидві фокусні відстані взагалі однакові, відмінність у спеціалізації досягається через особливості обробки зображення в кожному об'єктиві.
Кут огляду (у градусах) Кут огляду характеризує величину простору, який охоплюється об'єктивом, а також розмір окремих предметів, які бачить камера. Чим більший цей кут — тим більша частина сцени потрапляє в кадр, однак тим дрібнішими виходять окремі предмети на зображенні. Кут огляду безпосередньо пов'язаний із фокусною відстанню (див. вище): збільшення цієї відстані звужує поле зору об'єктива, і навпаки.
Відзначимо, що даний параметр загалом вважається важливим швидше для професійного використання камери, ніж для аматорської фотозйомки. Тому дані про кут огляду наводять найчастіше для смартфонів, які обладнані прогресивними камерами — у тому числі для того, щоб підкреслити таким чином високий клас камер. Що стосується конкретних значень, то ультраширококутна оптика за визначенням має досить широкі кути охоплення — від 107° і вище; у деяких моделях цей показник досягає 125°.
Додаткові дані матриці
Додаткова інформація щодо матриці, яка встановлена в ультраширокому об'єктиві. У цьому пункті може вказуватися як розмір по діагоналі (у дюймах), так і модель сенсора, а іноді — обидва параметри відразу. У будь-якому разі такі дані наводяться в тому випадку, якщо апарат оснащений висококласною матрицею, яка помітно виділяється на загальному фоні. Із моделлю все доволі просто: знаючи назву сенсора, можна знайти детальні дані щодо нього. Розмір варто розглянути детальніше.
Діагональ матриці традиційно вказується в дробових частинах дюйма — відповідно, наприклад, сенсор на 1/3.1" буде більшим, ніж 1/4". Більші матриці вважаються досконалішими, оскільки при тій же роздільній здатності вони дають можливість досягти кращої якості зображення. Це пов'язано з тим, що завдяки більшій площі сенсора кожен окремий піксель також має більші розміри й на нього потрапляє більше світла, що поліпшує чутливість і знижує шуми. Зрозуміло, що фактична якість картинки буде залежати й від низки інших параметрів, але загалом більший розмір сенсора, зазвичай, означає більш досконалу камеру. Однак варто зазначити, що в ультрашироких об'єктивах сенсори зазвичай помітно дрібніші, ніж в основних — наприклад, досить поширеними варіантами є якраз згадані 1/3.1" і 1/4". Це пов'язано насамперед із другорядною роллю таких камер.
Ці подробиці актуальні тільки для камер із кількома об'єктивами (див. «Кількість об'єктивів») — причому не всіх, а лише тих, де є «вічко» з малою фокусною відстанню (значно меншою, ніж в основному об'єктиві) і, відповідно, більшими кутами огляду. Його й називають ультрашироким. У цьому ж пункті можуть зазначатися чотири головних параметри: роздільна здатність, світлосила, фокусна відстань і додаткові дані матриці.
Роздільна здатність (в мегапікселях, МП)
Роздільна здатність матриці, яка використовується для ультраширокого об'єктива.
Від роздільної здатності сенсора безпосередньо залежить найбільша роздільна здатність зображення, яке отримується; а висока роздільна здатність «картинки», зі свого боку, дає можливість краще відображати дрібні деталі. З іншого боку, саме по собі збільшення числа мегапікселів може призвести до погіршення загальної якості зображення — внаслідок меншого розміру кожного конкретного пікселя зростає рівень шумів. У результаті безпосередньо роздільна здатність камери на якість зйомки впливає мало — багато чого залежить також від розміру матриці, особливостей оптики й різних конструктивних хитрощів, які використовує виробник. Водночас відзначимо, що чим більше в камері мегапікселів — тим вища ймовірність того, що в ній реалізовані різні додаткові рішення, які спрямовані на поліпшенн...я якості картинки.
Що стосується конкретної роздільної здатності ультраширокої оптики, то вона може відповідати числу мегапікселів у основного об'єктива (див. «Основний об'єктив») або бути нижчою, іноді — досить помітно (наприклад, 8 МП при основній оптиці на 48 МП). Це пов'язано з тим, що надширококутний об'єктив нерідко відіграє другорядну роль, для якої невеликої роздільної здатності буває більш ніж достатньо.
Світлосила
Світлосила описує здатність об'єктива пропускати світло. Записується вона дробовим числом, наприклад f/1.9. При цьому чим більше число в знаменнику — тим нижчою є світлосила, тобто, наприклад, об'єктив f/2.6 буде пропускати менше світла, ніж f/1.9.
Висока світлосила дає камері низку переваг: вона дає можливість вести зйомку на малих витримках, забезпечуючи стабільність зображення, а також полегшує зйомку при слабкій освітленості й зйомку з художнім розмиттям фону (боке). Однак для ультраширокого об'єктива ці можливості не так важливі, як для основної камери — подібні об'єктиви зазвичай мають специфічне призначення, і в них бажанішою нерідко виявляється мала світлосила, яка дає змогу збільшити глибину різкості. Так що загалом даний параметр є скоріше довідковим, ніж практично значущим при виборі.
Фокусна відстань
Фокусною відстанню називають таку відстань між матрицею і центром об'єктива (сфокусованого на нескінченність), при якій на матриці виходить максимально чітке зображення. Утім, для смартфонів у характеристиках вказується не фактична, а так звана еквівалентна фокусна відстань (ЕФВ) — умовний показник, що перерахований за особливими формулами; про нього й піде мова. За цим показником можна оцінювати й порівнювати між собою камери з різним розміром матриць (фактичну фокусну відстань для цього використовувати не можна, оскільки при різному розмірі сенсора одна й та ж реальна фокусна відстань буде відповідати різним кутам огляду).
В будь-якому разі, від ЕФВ прямо залежить кут огляду й ступінь збільшення: більша фокусна відстань дає менший кут огляду й більший розмір окремих предметів, які потрапили до кадру, а зменшення цієї відстані, зі свого боку, дає змогу охоплювати ширший простір. Ультраширока оптика, за визначенням, повинна мати зовсім невеликі фокусні відстані — менші, ніж у відповідної основної оптики. Однак фокусні відстані «ультраширококутників» зазвичай лежать в діапазоні 13 – 26 мм; такі значення не рідкісні й серед основних об'єктивів. Водночас нічого нелогічного тут немає — річ у співвідношенні фокусних відстаней у кожному окремому смартфоні. Наприклад, апарат із основною оптикою на 25 мм може мати ультраширокий об'єктив на 16 або 17 мм; а моделі з основним об'єктивом меншим ніж на 24 мм зазвичай взагалі не мають додаткової ультраширокої оптики, оскільки з цією роллю цілком справляється наявний об'єктив. Також відзначимо, що різниця між цими типами оптики буває не настільки значною, як можна було б уявити; а в окремих апаратах обидві фокусні відстані взагалі однакові, відмінність у спеціалізації досягається через особливості обробки зображення в кожному об'єктиві.
Кут огляду (у градусах) Кут огляду характеризує величину простору, який охоплюється об'єктивом, а також розмір окремих предметів, які бачить камера. Чим більший цей кут — тим більша частина сцени потрапляє в кадр, однак тим дрібнішими виходять окремі предмети на зображенні. Кут огляду безпосередньо пов'язаний із фокусною відстанню (див. вище): збільшення цієї відстані звужує поле зору об'єктива, і навпаки.
Відзначимо, що даний параметр загалом вважається важливим швидше для професійного використання камери, ніж для аматорської фотозйомки. Тому дані про кут огляду наводять найчастіше для смартфонів, які обладнані прогресивними камерами — у тому числі для того, щоб підкреслити таким чином високий клас камер. Що стосується конкретних значень, то ультраширококутна оптика за визначенням має досить широкі кути охоплення — від 107° і вище; у деяких моделях цей показник досягає 125°.
Додаткові дані матриці
Додаткова інформація щодо матриці, яка встановлена в ультраширокому об'єктиві. У цьому пункті може вказуватися як розмір по діагоналі (у дюймах), так і модель сенсора, а іноді — обидва параметри відразу. У будь-якому разі такі дані наводяться в тому випадку, якщо апарат оснащений висококласною матрицею, яка помітно виділяється на загальному фоні. Із моделлю все доволі просто: знаючи назву сенсора, можна знайти детальні дані щодо нього. Розмір варто розглянути детальніше.
Діагональ матриці традиційно вказується в дробових частинах дюйма — відповідно, наприклад, сенсор на 1/3.1" буде більшим, ніж 1/4". Більші матриці вважаються досконалішими, оскільки при тій же роздільній здатності вони дають можливість досягти кращої якості зображення. Це пов'язано з тим, що завдяки більшій площі сенсора кожен окремий піксель також має більші розміри й на нього потрапляє більше світла, що поліпшує чутливість і знижує шуми. Зрозуміло, що фактична якість картинки буде залежати й від низки інших параметрів, але загалом більший розмір сенсора, зазвичай, означає більш досконалу камеру. Однак варто зазначити, що в ультрашироких об'єктивах сенсори зазвичай помітно дрібніші, ніж в основних — наприклад, досить поширеними варіантами є якраз згадані 1/3.1" і 1/4". Це пов'язано насамперед із другорядною роллю таких камер.
Телеоб'єктив
Характеристики телеоб'єктива основної камери, яка встановлена в телефоні.
Ці подробиці актуальні тільки для камер із кількома об'єктивами (див. «Кількість об'єктивів») — причому не всіх, а лише тих, де є «вічко» з великою фокусною відстанню (помітно більшим, ніж в основному об'єктиві) і, відповідно, порівняно високим ступенем збільшення. Він і є телеоб'єктивом. У цьому ж пункті можуть зазначатися чотири головних параметри: роздільна здатність, світлосила, фокусна відстань і додаткові дані матриці.
Роздільна здатність (у мегапікселях, МП)
Роздільна здатність матриці, яка використовується для телеоб'єктива.
Від роздільної здатності сенсора безпосередньо залежить найбільша роздільна здатність зображення, яке отримується; а висока роздільна здатність «картинки», зі свого боку, дає можливість краще відображати дрібні деталі. З іншого боку, само по собі збільшення числа мегапікселів може призвести до погіршення загальної якості зображення — унаслідок меншого розміру кожного конкретного пікселя зростає рівень шумів. У результаті безпосередньо роздільна здатність камери на якість зйомки впливає мало — багато чого залежить також від розміру матриці, особливостей оптики й різних конструктивних хитрощів, які використовує виробник.
Що стосується роздільної здатності телеоб'єктива, то вона, зазвичай, дещо нижча, ніж в основної оптики (див. «Основний об'єктив») або ж відповідає їй. Передбачати в...ищі значення в даному випадку не має сенсу з низки причин, зокрема тому, що ширококутному основному об'єктиву потрібен доволі значний запас пікселів для цифрового зуму, а для телеоб'єктива це не так критично — у нього ступінь наближення сам по собі досить високий.
Світлосила
Світлосила описує здатність об'єктива пропускати світло. Записується вона дробовим числом, наприклад f/1.9. При цьому чим більше число в знаменнику — тим нижчою є світлосила, тобто, наприклад, об'єктив f/2.6 буде пропускати менше світла, ніж f/1.9.
Висока світлосила дає камері низку переваг: вона дає можливість вести зйомку на малих витримках, забезпечуючи стабільність зображення, а також полегшує зйомку за низької освітленості й зйомку з художнім розмиттям фону (боке). Однак для телеоб'єктива подібні можливості не такі важливі, як для основної камери — подібні об'єктиви зазвичай мають специфічне призначення, і в них бажанішою нерідко виявляється велика глибина різкості, яка досягається якраз при малій світлосилі. Так що загалом даний параметр є скоріше довідковим, ніж практично значущим при виборі.
Фокусна відстань
Фокусною відстанню називають таку відстань між матрицею і центром об'єктива (сфокусованого на нескінченність), при якій на матриці виходить максимально чітке зображення. Утім, для смартфонів у характеристиках вказується не фактична, а так звана еквівалентна фокусна відстань (ЕФВ) — умовний показник, що перерахований за особливими формулами; про нього й піде мова. За цим показником можна оцінювати й порівнювати між собою камери з різним розміром матриць (фактичну фокусну відстань для цього використовувати не можна, оскільки при різному розмірі сенсора одна й та ж реальна фокусна відстань буде відповідати різним кутам огляду).
В будь-якому разі, від ЕФВ прямо залежить кут огляду й ступінь збільшення: більша фокусна відстань дає менший кут огляду й більший розмір окремих предметів, які потрапили до кадру, а зменшення цієї відстані, зі свого боку, дає змогу охоплювати ширший простір. А оскільки телеоб'єктиви повинні забезпечувати сильніше збільшення, ніж основна оптика, то вони за визначенням мають більшу фокусну відстань. Щоправда, порівняно з класичними телеоб'єктивами для цифрових камер ця відстань невелика — близько 50 – 60 мм, а то й менша за 40 мм (що для звичайного фотоапарата відповідає середньофокусній і ширококутній оптиці відповідно). Однак це не можна назвати недоліком, враховуючи особливості зйомки на смартфони. Крім того, бувають і винятки — смартфони з «далекобійною» оптикою на 80 і більше мм, що вже є цілком пристойним показником і для традиційної фотокамери.
Кут огляду (у градусах) Кут огляду характеризує величину простору, який охоплюється об'єктивом, а також розмір окремих предметів, які бачить камера. Чим більший цей кут — тим більша частина сцени потрапляє в кадр, однак тим дрібнішими виходять окремі предмети на зображенні. Кут огляду безпосередньо пов'язаний із фокусною відстанню (див. вище): збільшення цієї відстані звужує поле зору об'єктива, і навпаки.
Відзначимо, що даний параметр загалом вважається важливим швидше для професійного використання камери, ніж для аматорської фотозйомки. Тому дані про кут огляду наводять найчастіше для смартфонів, які обладнані прогресивними камерами — у тому числі для того, щоб підкреслити таким чином високий клас камер. Що стосується конкретно телеоб'єктивів, то в них ці кути відносно невеликі — нагадаємо, що високе збільшення в такій оптиці досягається саме за рахунок звуження поля зору. Здебільшого розмір цього поля лежить у діапазоні 45° – 52°.
Додаткові дані матриці
Додаткова інформація щодо матриці, яка встановлена в телеоб'єктиві. У цьому пункті може вказуватися як розмір по діагоналі (у дюймах), так і модель сенсора, а іноді — обидва параметри відразу. У будь-якому разі такі дані наводяться в тому випадку, якщо апарат оснащений висококласною матрицею, яка помітно виділяється на загальному фоні. Із моделлю все доволі просто: знаючи назву сенсора, можна знайти детальні дані щодо нього. Розмір варто розглянути детальніше.
Діагональ матриці традиційно вказується в дробових частинах дюйма — відповідно, наприклад, сенсор на 1/3.4" буде більшим, ніж 1/4". Більші матриці вважаються досконалішими, оскільки при тій же роздільній здатності вони дають можливість досягти кращої якості зображення. Це пов'язано з тим, що завдяки більшій площі сенсора кожен окремий піксель також має більші розміри й на нього потрапляє більше світла, що поліпшує чутливість і знижує шуми. Зрозуміло, що фактична якість картинки буде залежати й від низки інших параметрів, але загалом більший розмір сенсора, зазвичай, означає більш досконалу камеру. Однак варто зазначити, що в телеоб'єктивах сенсори загалом помітно дрібніші, ніж в основних об'єктивах — наприклад, досить часто зустрічаються згадані вище варіанти 1/3.4" і 1/4". Це пов'язано здебільшого з другорядною роллю таких камер — невеликі матриці обходяться дешевше. Крім того, при «далекобійній» зйомці великий сенсор із низки причин не такий важливий, як при звичайній.
Ці подробиці актуальні тільки для камер із кількома об'єктивами (див. «Кількість об'єктивів») — причому не всіх, а лише тих, де є «вічко» з великою фокусною відстанню (помітно більшим, ніж в основному об'єктиві) і, відповідно, порівняно високим ступенем збільшення. Він і є телеоб'єктивом. У цьому ж пункті можуть зазначатися чотири головних параметри: роздільна здатність, світлосила, фокусна відстань і додаткові дані матриці.
Роздільна здатність (у мегапікселях, МП)
Роздільна здатність матриці, яка використовується для телеоб'єктива.
Від роздільної здатності сенсора безпосередньо залежить найбільша роздільна здатність зображення, яке отримується; а висока роздільна здатність «картинки», зі свого боку, дає можливість краще відображати дрібні деталі. З іншого боку, само по собі збільшення числа мегапікселів може призвести до погіршення загальної якості зображення — унаслідок меншого розміру кожного конкретного пікселя зростає рівень шумів. У результаті безпосередньо роздільна здатність камери на якість зйомки впливає мало — багато чого залежить також від розміру матриці, особливостей оптики й різних конструктивних хитрощів, які використовує виробник.
Що стосується роздільної здатності телеоб'єктива, то вона, зазвичай, дещо нижча, ніж в основної оптики (див. «Основний об'єктив») або ж відповідає їй. Передбачати в...ищі значення в даному випадку не має сенсу з низки причин, зокрема тому, що ширококутному основному об'єктиву потрібен доволі значний запас пікселів для цифрового зуму, а для телеоб'єктива це не так критично — у нього ступінь наближення сам по собі досить високий.
Світлосила
Світлосила описує здатність об'єктива пропускати світло. Записується вона дробовим числом, наприклад f/1.9. При цьому чим більше число в знаменнику — тим нижчою є світлосила, тобто, наприклад, об'єктив f/2.6 буде пропускати менше світла, ніж f/1.9.
Висока світлосила дає камері низку переваг: вона дає можливість вести зйомку на малих витримках, забезпечуючи стабільність зображення, а також полегшує зйомку за низької освітленості й зйомку з художнім розмиттям фону (боке). Однак для телеоб'єктива подібні можливості не такі важливі, як для основної камери — подібні об'єктиви зазвичай мають специфічне призначення, і в них бажанішою нерідко виявляється велика глибина різкості, яка досягається якраз при малій світлосилі. Так що загалом даний параметр є скоріше довідковим, ніж практично значущим при виборі.
Фокусна відстань
Фокусною відстанню називають таку відстань між матрицею і центром об'єктива (сфокусованого на нескінченність), при якій на матриці виходить максимально чітке зображення. Утім, для смартфонів у характеристиках вказується не фактична, а так звана еквівалентна фокусна відстань (ЕФВ) — умовний показник, що перерахований за особливими формулами; про нього й піде мова. За цим показником можна оцінювати й порівнювати між собою камери з різним розміром матриць (фактичну фокусну відстань для цього використовувати не можна, оскільки при різному розмірі сенсора одна й та ж реальна фокусна відстань буде відповідати різним кутам огляду).
В будь-якому разі, від ЕФВ прямо залежить кут огляду й ступінь збільшення: більша фокусна відстань дає менший кут огляду й більший розмір окремих предметів, які потрапили до кадру, а зменшення цієї відстані, зі свого боку, дає змогу охоплювати ширший простір. А оскільки телеоб'єктиви повинні забезпечувати сильніше збільшення, ніж основна оптика, то вони за визначенням мають більшу фокусну відстань. Щоправда, порівняно з класичними телеоб'єктивами для цифрових камер ця відстань невелика — близько 50 – 60 мм, а то й менша за 40 мм (що для звичайного фотоапарата відповідає середньофокусній і ширококутній оптиці відповідно). Однак це не можна назвати недоліком, враховуючи особливості зйомки на смартфони. Крім того, бувають і винятки — смартфони з «далекобійною» оптикою на 80 і більше мм, що вже є цілком пристойним показником і для традиційної фотокамери.
Кут огляду (у градусах) Кут огляду характеризує величину простору, який охоплюється об'єктивом, а також розмір окремих предметів, які бачить камера. Чим більший цей кут — тим більша частина сцени потрапляє в кадр, однак тим дрібнішими виходять окремі предмети на зображенні. Кут огляду безпосередньо пов'язаний із фокусною відстанню (див. вище): збільшення цієї відстані звужує поле зору об'єктива, і навпаки.
Відзначимо, що даний параметр загалом вважається важливим швидше для професійного використання камери, ніж для аматорської фотозйомки. Тому дані про кут огляду наводять найчастіше для смартфонів, які обладнані прогресивними камерами — у тому числі для того, щоб підкреслити таким чином високий клас камер. Що стосується конкретно телеоб'єктивів, то в них ці кути відносно невеликі — нагадаємо, що високе збільшення в такій оптиці досягається саме за рахунок звуження поля зору. Здебільшого розмір цього поля лежить у діапазоні 45° – 52°.
Додаткові дані матриці
Додаткова інформація щодо матриці, яка встановлена в телеоб'єктиві. У цьому пункті може вказуватися як розмір по діагоналі (у дюймах), так і модель сенсора, а іноді — обидва параметри відразу. У будь-якому разі такі дані наводяться в тому випадку, якщо апарат оснащений висококласною матрицею, яка помітно виділяється на загальному фоні. Із моделлю все доволі просто: знаючи назву сенсора, можна знайти детальні дані щодо нього. Розмір варто розглянути детальніше.
Діагональ матриці традиційно вказується в дробових частинах дюйма — відповідно, наприклад, сенсор на 1/3.4" буде більшим, ніж 1/4". Більші матриці вважаються досконалішими, оскільки при тій же роздільній здатності вони дають можливість досягти кращої якості зображення. Це пов'язано з тим, що завдяки більшій площі сенсора кожен окремий піксель також має більші розміри й на нього потрапляє більше світла, що поліпшує чутливість і знижує шуми. Зрозуміло, що фактична якість картинки буде залежати й від низки інших параметрів, але загалом більший розмір сенсора, зазвичай, означає більш досконалу камеру. Однак варто зазначити, що в телеоб'єктивах сенсори загалом помітно дрібніші, ніж в основних об'єктивах — наприклад, досить часто зустрічаються згадані вище варіанти 1/3.4" і 1/4". Це пов'язано здебільшого з другорядною роллю таких камер — невеликі матриці обходяться дешевше. Крім того, при «далекобійній» зйомці великий сенсор із низки причин не такий важливий, як при звичайній.
Дод. об'єктив
Характеристики додаткового об'єктива, встановленого в апараті.
Додатковим у цьому разі називається об'єктив, що не охоплений жодною з описаних вище трьох категорій (основний, теле-, ультраширокий), однак використовується безпосередньо для одержання фото і відео (тобто не є допоміжним — див. нижче). При цьому конкретне призначення такого об'єктива може бути різним. В одних моделях встановлюються модулі специфічного призначення — наприклад, «портретна» оптика з більшою фокусною відстанню, ніж у основного модуля (проте меншою, ніж у телеоб'єктива). В інших апаратах можна зустріти додаткові модулі стандартної спеціалізації — наприклад, другий телеоб'єктив, що відрізняється за характеристиками від основного; дані по таким модулям теж наводяться тут.
Зміст конкретних характеристик детально розписаний вище, в пунктах, що стосуються основного об'єктива, телеоб'єктива і ультраширокої оптики. Тут же відзначимо окремі нюанси, що стосуються безпосередньо додаткових модулів або варті повторної згадки:
Додатковим у цьому разі називається об'єктив, що не охоплений жодною з описаних вище трьох категорій (основний, теле-, ультраширокий), однак використовується безпосередньо для одержання фото і відео (тобто не є допоміжним — див. нижче). При цьому конкретне призначення такого об'єктива може бути різним. В одних моделях встановлюються модулі специфічного призначення — наприклад, «портретна» оптика з більшою фокусною відстанню, ніж у основного модуля (проте меншою, ніж у телеоб'єктива). В інших апаратах можна зустріти додаткові модулі стандартної спеціалізації — наприклад, другий телеоб'єктив, що відрізняється за характеристиками від основного; дані по таким модулям теж наводяться тут.
Зміст конкретних характеристик детально розписаний вище, в пунктах, що стосуються основного об'єктива, телеоб'єктива і ультраширокої оптики. Тут же відзначимо окремі нюанси, що стосуються безпосередньо додаткових модулів або варті повторної згадки:
- Роздільна здатність (в мегапікселях, МП). Сама по собі висока роздільна здатність лише підвищує деталізацію і не обов'язково покращує якість картинки. Проте велике число МП нерідко є ознакою прогресивної камери, де використані різні додаткові рішення для поліпшення якості.
- Світлосила. Записується у вигляді дробу, наприклад f/1.9; чим більше число в позначенні — тим нижче світлосила і гірше світлопропускання об'єктива. Більше «світла» оптика обходиться дор...ожче, проте дозволяє добитися кращої якості зображення і дає більше можливостей загалом.
- Фокусна відстань. Вказується в міліметрах. Напряму впливає на кут огляду і спеціалізацію об'єктива: невеликі фокусні відстані характерні для «ширококутників» і об'єктивів загальної спеціалізації, значні — для «портретників» і телеоб'єктивів.
- Розмір матриці. Вказується в частках дюйма, наприклад 1/2.8". Більший сенсор обходиться дорожче і займає більше місця, проте дозволяє добитися кращої якості зображення.
- OIS. Абревіатура, що позначає наявність оптичної стабілізації. Детальніше про такі системи див. нижче, тут же відзначимо, що вони характерні в основному для прогресивних камер: оптична стабілізація складніше і дорожче цифрової, однак більш ефективна.
Допоміжний об'єктив
Наявність допоміжного об'єктива в модулі основної (тилової) камери смартфона. Загальним для всіх допоміжних об'єктивів є те, що вони самостійно не здійснюють зйомку, а лише забезпечують основну камеру тими чи іншими корисними додатковими даними. А ось види цих даних і, відповідно, способи застосування допоміжних камер можуть бути різними.
Так, в одних смартфонах встановлюється додаткове «вічко» зовсім невеликої роздільної здатності, яке використовується для отримання спеціальної інформації про глибину різкості в деяких режимах зйомки (насамперед у портретному). Такий формат роботи надає ряд цікавих функцій — зокрема, дає можливість змінювати глибину фокусування на вже готовому знімку, переміщуючи фокус на той чи інший предмет. Ще один цікавий варіант — так звані ToF (часопрольотні) камери, які працюють за принципом далекомірів і здатні створювати 3D-моделі різних об'єктів (у тому числі зчитувати міміку з обличчя користувача). Зустрічаються й інші варіанти, як-от чорно-біла додаткова камера для розширення динамічного діапазону й світлосильна для поліпшення якості зйомки при слабкому освітленні.
Так, в одних смартфонах встановлюється додаткове «вічко» зовсім невеликої роздільної здатності, яке використовується для отримання спеціальної інформації про глибину різкості в деяких режимах зйомки (насамперед у портретному). Такий формат роботи надає ряд цікавих функцій — зокрема, дає можливість змінювати глибину фокусування на вже готовому знімку, переміщуючи фокус на той чи інший предмет. Ще один цікавий варіант — так звані ToF (часопрольотні) камери, які працюють за принципом далекомірів і здатні створювати 3D-моделі різних об'єктів (у тому числі зчитувати міміку з обличчя користувача). Зустрічаються й інші варіанти, як-от чорно-біла додаткова камера для розширення динамічного діапазону й світлосильна для поліпшення якості зйомки при слабкому освітленні.
Макрооб'єктив
Наявність в смартфоні макрооб'єктива. В одних моделях цю функцію виконує окреме спеціалізоване «вічко», в інших — об'єктив основної камери, що працює в особливому режимі.
Нагадаємо, макрозйомка, для якої застосовуються подібні об'єктиви — це спеціальний режим, що дозволяє отримувати дуже великі і деталізовані зображення мініатюрних предметів (наприклад, краплі роси або дрібної комахи). Такий режим найчастіше використовується як художній прийом, проте він може стати в нагоді і в інших цілях — наприклад, наукових. А наявність повноцінного макрооб'єктива означає, що смартфон має досить прогресивні можливості такої зйомки. При цьому зазначимо: основна камера вважається макрооб'єктивом тільки в тому випадку, якщо вона здатна здійснювати макрозйомку з відстані 3 см або менше.
Нагадаємо, макрозйомка, для якої застосовуються подібні об'єктиви — це спеціальний режим, що дозволяє отримувати дуже великі і деталізовані зображення мініатюрних предметів (наприклад, краплі роси або дрібної комахи). Такий режим найчастіше використовується як художній прийом, проте він може стати в нагоді і в інших цілях — наприклад, наукових. А наявність повноцінного макрооб'єктива означає, що смартфон має досить прогресивні можливості такої зйомки. При цьому зазначимо: основна камера вважається макрооб'єктивом тільки в тому випадку, якщо вона здатна здійснювати макрозйомку з відстані 3 см або менше.
Об'єктив-мікроскоп
Об'єктив-мікроскоп – нечастий гість на борту сучасних смартфонів. По суті це додатковий модуль для макрозйомки, але з величезною кратністю зумування (20х - 30х, а то і 50х - 60х). З його допомогою можна знімати крихітні об'єкти та текстури, розглядаючи на знімках небачені оку деталі. Щоб фото вийшло, потрібно тримати смартфон нерухомо і ідеально виміряти відстань для наведення на різкість функції автофокусування в камері-мікроскопі немає. Зате такий об'єктив нерідко доповнюється кільцевим спалахом із постійним режимом свічення — для досягнення якісного результату камері-мікроскопу потрібно добре «бачити» об'єкт зйомки та отримувати достатньо світла.
Тепловізор
Тепловізор дає змогу отримувати теплову карту місцевості, яка накладається на зображення з основної камери. Тобто тепловізор і камера смартфона працюють у зв'язці. Сфера застосування тепловізора дуже широка. Завдяки тепловому сенсору можна виявляти: місця витоку тепла з будівлі; проводку, що гріється; наявність тварин в окрузі, коли вже стемніло тощо. Для використання мобільного тепловізора передбачається спеціальне ПЗ, за аналогією з програмою камери смартфона. Зрозуміло, можливості мобільного тепловізора сильно поступаються потенціалу окремої теплової візуючої техніки. Зокрема тепловізор на мобільному телефоні дає картинку з мінімальною роздільною здатністю, у межах близько 80х60 пікселів. Може застосовуватися в будівельних телефонах і місцями може замінити професійний тепловізор.
Зйомка Full HD (1080p)
Роздільна здатність і максимальна частота кадрів, забезпечувані основною камерою телефону при відеозапису у форматі Full HD (1080p) з нормальною швидкістю, без використання сповільненої зйомки (якщо вона є).
Стандартною роздільною здатністю для даного формату є 1920х1080; є й інші варіанти роздільних здатностей, проте в мобільних телефонах вони практично не зустрічаються. Зазначимо, що це може бути як максимальна роздільна здатність зйомки, так і один із порівняно простих варіантів на додаток до більш прогресивних стандартів (таких як UltraHD 4K). При цьому Full HD вважається більш ніж пристойною роздільною здатністю за сучасними мірками, і водночас вона може підтримуватися навіть досить простими і недорогими смартфонами.
Що стосується частоти кадрів, то при звичайній зйомці в Full HD фактично зустрічаються два значення — Full HD 30 к/с і Full HD 60 к/с. Більш висока частота кадрів дозволяє досягти дуже плавного відображення динамічних сцен — навіть об'єкти, що швидко рухаються в кадрі, видно максимально чітко, майже без змазування. Втім, невисока швидкість зйомки теж має свої переваги — вона дозволяє зменшити обсяги матеріалів, що знімаються. Тому в смартфонах з підтримкою 60 к/с може передбачатися можливість знизити частоту кадрів до 30 к/с. А ось швидкості вище 60 к/с застосовуються вже для зйомки сповільненого відео (slow-mo); докладніше про це див. «Швидкісна зйомка (slow-mo)».
Стандартною роздільною здатністю для даного формату є 1920х1080; є й інші варіанти роздільних здатностей, проте в мобільних телефонах вони практично не зустрічаються. Зазначимо, що це може бути як максимальна роздільна здатність зйомки, так і один із порівняно простих варіантів на додаток до більш прогресивних стандартів (таких як UltraHD 4K). При цьому Full HD вважається більш ніж пристойною роздільною здатністю за сучасними мірками, і водночас вона може підтримуватися навіть досить простими і недорогими смартфонами.
Що стосується частоти кадрів, то при звичайній зйомці в Full HD фактично зустрічаються два значення — Full HD 30 к/с і Full HD 60 к/с. Більш висока частота кадрів дозволяє досягти дуже плавного відображення динамічних сцен — навіть об'єкти, що швидко рухаються в кадрі, видно максимально чітко, майже без змазування. Втім, невисока швидкість зйомки теж має свої переваги — вона дозволяє зменшити обсяги матеріалів, що знімаються. Тому в смартфонах з підтримкою 60 к/с може передбачатися можливість знизити частоту кадрів до 30 к/с. А ось швидкості вище 60 к/с застосовуються вже для зйомки сповільненого відео (slow-mo); докладніше про це див. «Швидкісна зйомка (slow-mo)».
Уповільнена зйомка (slow-mo)
Частота кадрів, яку підтримує телефон при уповільненій зйомці (slow-mo).
Загалом таку зйомку називають «швидкісною» тому, що вона відбувається на підвищеній частоті кадрів (більше 60 к/с). У результаті при відтворенні на звичайній швидкості (60 к/с і нижче) відео виглядає сповільненим (звідси назва «slow-mo»). Подібне сповільнення може застосовуватися просто для розваги і як художній прийом, і навіть з науковою метою — щоб зафіксувати рух, надто швидкий для його сприйняття людиною. У будь-якому разі чим вища частота кадрів slow-mo — тим сильніше можна сповільнити відео й тим більш досконалою в цьому плані є камера; мінімальним значенням нині фактично є 120 к/с, а в сучасних апаратах цей показник складає 480 к/с і навіть більше (в окремих моделях — понад 7 тисяч кадрів у секунду). З іншого боку, чим вища частота кадрів — тим продуктивнішою повинна бути графічна частина; а це, зі свого боку, впливає на ціну апарата, іноді досить помітно.
Також відзначимо, що зйомка slow-mo може бути доступною лише на певних роздільних здатностях, далеко не завжди максимальних; ці моменти можуть прямо уточнюватися в характеристиках смартфона.
Загалом таку зйомку називають «швидкісною» тому, що вона відбувається на підвищеній частоті кадрів (більше 60 к/с). У результаті при відтворенні на звичайній швидкості (60 к/с і нижче) відео виглядає сповільненим (звідси назва «slow-mo»). Подібне сповільнення може застосовуватися просто для розваги і як художній прийом, і навіть з науковою метою — щоб зафіксувати рух, надто швидкий для його сприйняття людиною. У будь-якому разі чим вища частота кадрів slow-mo — тим сильніше можна сповільнити відео й тим більш досконалою в цьому плані є камера; мінімальним значенням нині фактично є 120 к/с, а в сучасних апаратах цей показник складає 480 к/с і навіть більше (в окремих моделях — понад 7 тисяч кадрів у секунду). З іншого боку, чим вища частота кадрів — тим продуктивнішою повинна бути графічна частина; а це, зі свого боку, впливає на ціну апарата, іноді досить помітно.
Також відзначимо, що зйомка slow-mo може бути доступною лише на певних роздільних здатностях, далеко не завжди максимальних; ці моменти можуть прямо уточнюватися в характеристиках смартфона.
Зйомка 4K
Роздільна здатність і максимальна частота кадрів, які забезпечує основна камера телефона під час зйомки відео у форматі UltraHD (4K) з нормальною швидкістю, без використання сповільненої зйомки (якщо вона є).
UHD 4K — найпрогресивніший із найбільш поширених стандартів відео з високою роздільною здатністю (існують прогресивніші стандарти, проте в смартфонах вони практично не зустрічаються). Він включає кілька варіантів роздільної здатності; у смартфонах найчастіше зустрічається 3940х2160 і 4096х3112.
Від частоти кадрів, зі свого боку, залежить те, наскільки плавним виглядатиме відео, наскільки чітко в ньому буде видно предмети, які швидко рухаються. При звичайній (не сповільненій) зйомці в сучасних HD-стандартах, включаючи UHD, фактично використовуються два варіанти — 30 к/с і 60 к/с. Другий варіант дає можливість отримати дуже плавне відео, з хорошою деталізацією руху в кадрі й майже без розмиття на динамічних сценах. Однак така частота кадрів у цьому разі вимагає високої обчислювальної потужності, тому можливість зйомки Ultra HD 4K на 60 к/с зустрічається переважно у висококласних смартфонах. Зі свого боку, швидкості вище 60 к/с призначені вже для сповільненої зйомки відео (slow-mo); докладніше про це див. «Уповільнена зйомка (slow-mo)», а тут відзначимо, що slow-mo саме в роздільній здатності 4K реалізувати в смартфонах досить складно — знову ж таки у зв'язку з високими апаратн...ими вимогами.
UHD 4K — найпрогресивніший із найбільш поширених стандартів відео з високою роздільною здатністю (існують прогресивніші стандарти, проте в смартфонах вони практично не зустрічаються). Він включає кілька варіантів роздільної здатності; у смартфонах найчастіше зустрічається 3940х2160 і 4096х3112.
Від частоти кадрів, зі свого боку, залежить те, наскільки плавним виглядатиме відео, наскільки чітко в ньому буде видно предмети, які швидко рухаються. При звичайній (не сповільненій) зйомці в сучасних HD-стандартах, включаючи UHD, фактично використовуються два варіанти — 30 к/с і 60 к/с. Другий варіант дає можливість отримати дуже плавне відео, з хорошою деталізацією руху в кадрі й майже без розмиття на динамічних сценах. Однак така частота кадрів у цьому разі вимагає високої обчислювальної потужності, тому можливість зйомки Ultra HD 4K на 60 к/с зустрічається переважно у висококласних смартфонах. Зі свого боку, швидкості вище 60 к/с призначені вже для сповільненої зйомки відео (slow-mo); докладніше про це див. «Уповільнена зйомка (slow-mo)», а тут відзначимо, що slow-mo саме в роздільній здатності 4K реалізувати в смартфонах досить складно — знову ж таки у зв'язку з високими апаратн...ими вимогами.
Зйомка вище 4K
Максимальна роздільна здатність і частота кадрів, забезпечувані основною камерою під час зйомки відео у форматі вище 4K.
Смартфони з такою можливістю найчастіше використовують стандарт 6K, що передбачає роздільну здатність 6144х3240 або 7680х4320. Така роздільна здатність висуває досить високі вимоги до апаратної частини, а сам стандарт лише набирає популярність. Тому і апаратів з його підтримкою поки що випускається небагато, в основному це моделі топового рівня.
Що стосується частоти кадрів, то чим вона вища — тим більше плавним і згладженим виходить відео; а зйомка більше ніж на 60 к/с використовується для створення відео з ефектом уповільнення. З іншого боку, збільшення швидкості, знову ж таки, підвищує вимоги до «начинки» апарата. У світлі цього при роботі з роздільними здатностями вище 4K в смартфонах частота кадрів зазвичай не перевищує 30 к/с, а в окремих моделях вона і зовсім становить лише 15 к/с.
Смартфони з такою можливістю найчастіше використовують стандарт 6K, що передбачає роздільну здатність 6144х3240 або 7680х4320. Така роздільна здатність висуває досить високі вимоги до апаратної частини, а сам стандарт лише набирає популярність. Тому і апаратів з його підтримкою поки що випускається небагато, в основному це моделі топового рівня.
Що стосується частоти кадрів, то чим вона вища — тим більше плавним і згладженим виходить відео; а зйомка більше ніж на 60 к/с використовується для створення відео з ефектом уповільнення. З іншого боку, збільшення швидкості, знову ж таки, підвищує вимоги до «начинки» апарата. У світлі цього при роботі з роздільними здатностями вище 4K в смартфонах частота кадрів зазвичай не перевищує 30 к/с, а в окремих моделях вона і зовсім становить лише 15 к/с.
Стабілізація зображення
— Оптична стабілізація. Стабілізація зображення здійснюється за рахунок системи рухомих лінз і гіроскопів, яка компенсує дрібні зрушення і струси. Таким чином, зображення, сформоване об'єктивом, потрапляє на матрицю вже стабілізованим. Головною перевагою таких систем перед електронними є можливість задіяти всю площу матриці, що позитивно позначається на якості знімків. З іншого боку, оптичні стабілізатори помітно складніше і дорожче, тому вони застосовуються в основному в смартфонах топового рівня, оснащених висококласними камерами.
— Зі зсувом матриці. Стабілізація, що здійснюється за рахунок зміщення матриці «слідом» за зображенням, яке зсунулося. Як і описана вище оптична, вважається досить просунутим варіантом. У систем зі зрушенням сенсора є серйозні переваги — перш за все робота системи стабілізації незалежно від характеристик об'єктива. Це означає, що у схемі об'єктива можна обійтися без оптичного стабілізатора, що полегшує конструкцію камери.
— Зі зсувом матриці. Стабілізація, що здійснюється за рахунок зміщення матриці «слідом» за зображенням, яке зсунулося. Як і описана вище оптична, вважається досить просунутим варіантом. У систем зі зрушенням сенсора є серйозні переваги — перш за все робота системи стабілізації незалежно від характеристик об'єктива. Це означає, що у схемі об'єктива можна обійтися без оптичного стабілізатора, що полегшує конструкцію камери.
Оптичний зум
Наявність оптичного збільшення в основній камері смартфона (в модулях на декілька об'єктивів — хоча б в одному об'єктиві, зазвичай основному).
Таке збільшення здійснюється за рахунок руху лінз в об'єктиві камери: зміщення лінз зменшує кут огляду, в результаті предмети, що залишилися в кадрі, виглядають більшими. Це більш ефективно, ніж цифровий зум, коли окрема ділянка зображення з матриці розтягується на весь кадр: оптичне збільшення, на противагу цьому, дозволяє задіяти всю площу матриці і знімати на повній роздільній здатності незалежно від ступеня наближення. З іншого боку, системи рухомих лінз досить складні та дорогі, а досягти потужного оптичного зума в смартфонах складно через обмеження за розмірами. Тому ця особливість зустрічається переважно в прогресивних апаратах з розширеними фотографічними можливостями, і навіть там кратність оптичного збільшення невелика — з певного моменту камера перемикається на цифровий зум або на окремий телеоб'єктив (зустрічається і такий формат роботи).
Також відзначимо, що не варто плутати цю функцію зі збільшенням камерами (див. нижче): оптичний зум здійснюється засобами тільки одного об'єктива, без перемикання між камерами.
Таке збільшення здійснюється за рахунок руху лінз в об'єктиві камери: зміщення лінз зменшує кут огляду, в результаті предмети, що залишилися в кадрі, виглядають більшими. Це більш ефективно, ніж цифровий зум, коли окрема ділянка зображення з матриці розтягується на весь кадр: оптичне збільшення, на противагу цьому, дозволяє задіяти всю площу матриці і знімати на повній роздільній здатності незалежно від ступеня наближення. З іншого боку, системи рухомих лінз досить складні та дорогі, а досягти потужного оптичного зума в смартфонах складно через обмеження за розмірами. Тому ця особливість зустрічається переважно в прогресивних апаратах з розширеними фотографічними можливостями, і навіть там кратність оптичного збільшення невелика — з певного моменту камера перемикається на цифровий зум або на окремий телеоб'єктив (зустрічається і такий формат роботи).
Також відзначимо, що не варто плутати цю функцію зі збільшенням камерами (див. нижче): оптичний зум здійснюється засобами тільки одного об'єктива, без перемикання між камерами.
Збільшення камерами
Ступінь збільшення, забезпечувана телефоном за рахунок зміни основних камер — перемикання з оптики, що має найменшу фокусну відстань, на об'єктив з найбільшою фокусною відстанню.
Детальніше про телефони з кількома об'єктивами див. «Кількість об'єктивів» вище. А тут вказується, яке наближення забезпечує найбільш «далекобійна» основна камера порівняно з об'єктивом, що має найширший кут огляду. Приміром, якщо смартфон має три основних камери — основну, ультраширококутну і телеоб'єктив — в даному пункті буде вказана різниця між останніми двома, тим самим можна визначити смартфони з гарним зумом, який нами прийнятий на рівні збільшення 4х. При цьому враховується тільки збільшення вихідного, необробленого зображення, що виникає за рахунок перемикання між об'єктивами; програмне збільшення «картинки» (цифровий зум) до уваги не береться. А якщо одна з порівнюваних камер має оптичний зум (див. вище) — для порівняння беруться вихідні характеристики, без використання зуму.
Фактичне збільшення камерами може не відповідати збільшенню, вказаному виробником, оскільки це різні характеристики; докладніше див. «Заявлене збільшення». Також відзначимо, що не варто плутати цю функцію з уже згаданим оптичним зумом: останній здійснюється засобами лише одного об'єктива, без перемикання між камерами.
Детальніше про телефони з кількома об'єктивами див. «Кількість об'єктивів» вище. А тут вказується, яке наближення забезпечує найбільш «далекобійна» основна камера порівняно з об'єктивом, що має найширший кут огляду. Приміром, якщо смартфон має три основних камери — основну, ультраширококутну і телеоб'єктив — в даному пункті буде вказана різниця між останніми двома, тим самим можна визначити смартфони з гарним зумом, який нами прийнятий на рівні збільшення 4х. При цьому враховується тільки збільшення вихідного, необробленого зображення, що виникає за рахунок перемикання між об'єктивами; програмне збільшення «картинки» (цифровий зум) до уваги не береться. А якщо одна з порівнюваних камер має оптичний зум (див. вище) — для порівняння беруться вихідні характеристики, без використання зуму.
Фактичне збільшення камерами може не відповідати збільшенню, вказаному виробником, оскільки це різні характеристики; докладніше див. «Заявлене збільшення». Також відзначимо, що не варто плутати цю функцію з уже згаданим оптичним зумом: останній здійснюється засобами лише одного об'єктива, без перемикання між камерами.
Заявлене збільшення
Ступінь збільшення основної камери, заявлена виробником.
У цьому пункті наводиться цифра, зазначена в характеристиках телефону самим виробником. Варто враховувати, що конкретний зміст цієї характеристики може бути різним — залежно від особливостей конструкції та конкретного бренду. Наприклад, у моделях з одним об'єктивом тут зазвичай вказуються характеристики оптичного зума (див. вище). Якщо основних камер декілька — може враховуватися збільшення за рахунок перемикання між ними, причому заявлена цифра може помітно відрізнятися від фактичного збільшення камерами (див. вище). Наприклад, в одних моделях виробник вказує різницю між «далекобійною» і звичайною камерами, тоді як у пункті «Збільшення камерами» наводиться різниця між «далекобійною» і ширококутною оптикою; в таких випадках перша цифра буде менше другої. Можлива й протилежна ситуація — наприклад, якщо телеоб'єктив оснащується оптичним зумом, виробник може взяти для розрахунків дані телеоптики на максимальному зумі, тоді як збільшення камерами вказується без урахування даної функції.
У цьому пункті наводиться цифра, зазначена в характеристиках телефону самим виробником. Варто враховувати, що конкретний зміст цієї характеристики може бути різним — залежно від особливостей конструкції та конкретного бренду. Наприклад, у моделях з одним об'єктивом тут зазвичай вказуються характеристики оптичного зума (див. вище). Якщо основних камер декілька — може враховуватися збільшення за рахунок перемикання між ними, причому заявлена цифра може помітно відрізнятися від фактичного збільшення камерами (див. вище). Наприклад, в одних моделях виробник вказує різницю між «далекобійною» і звичайною камерами, тоді як у пункті «Збільшення камерами» наводиться різниця між «далекобійною» і ширококутною оптикою; в таких випадках перша цифра буде менше другої. Можлива й протилежна ситуація — наприклад, якщо телеоб'єктив оснащується оптичним зумом, виробник може взяти для розрахунків дані телеоптики на максимальному зумі, тоді як збільшення камерами вказується без урахування даної функції.
Спалах
Наявність спалаху у основної камери телефону.
Спалах — лампа для підсвічування сцени, що фотографується — відчутно розширює можливості зйомки. Зокрема, вона дозволяє знімати при слабкому освітленні і проти яскравого світла. Крім того, спалах зазвичай можна використовувати також в ролі ліхтарика (див. «Додатково»), що позбавляє від необхідності встановлювати в телефон два джерела світла.
Спалах — лампа для підсвічування сцени, що фотографується — відчутно розширює можливості зйомки. Зокрема, вона дозволяє знімати при слабкому освітленні і проти яскравого світла. Крім того, спалах зазвичай можна використовувати також в ролі ліхтарика (див. «Додатково»), що позбавляє від необхідності встановлювати в телефон два джерела світла.
Тест DxOMark (камера)
Результат, який показала основна камера смартфона в рейтингу DxOMark.
DxOMark — один із найбільш популярних і авторитетних ресурсів, які присвячені експертному тестуванню камер, у тому числі в смартфонах. За результатами тестів камера отримує певну кількість балів; чим більше балів — тим вища підсумкова оцінка. До топу DxOMark у нашому каталозі належать рішення, які набрали не менше 108 балів; а оцінка більш ніж у 120 балів дає змогу однозначно говорити про високий клас камери, навіть якщо апарат формально не належить до «камерафонів».
DxOMark — один із найбільш популярних і авторитетних ресурсів, які присвячені експертному тестуванню камер, у тому числі в смартфонах. За результатами тестів камера отримує певну кількість балів; чим більше балів — тим вища підсумкова оцінка. До топу DxOMark у нашому каталозі належать рішення, які набрали не менше 108 балів; а оцінка більш ніж у 120 балів дає змогу однозначно говорити про високий клас камери, навіть якщо апарат формально не належить до «камерафонів».
Форм-фактор
Форм-фактор фронтальної камери визначає в першу чергу особливості її розташування.
У наш час можна зустріти такі форм-фактори подібних камер: краплеподібна, з «чубчиком», висувна, в дисплеї (острівна), під дисплеєм (прихована). Ось докладніший опис цих варіантів:
— Краплеподібна. Камера, розташована в характерному вирізі на верхньому боці дисплея. Такий виріз має невеликі розміри (трохи більше самого модуля) і за формою нагадує краплю, що звисає з верхнього краю екрану — звідси і назва. Завдяки подібному компонуванню камера забирає у дисплея дуже небагато місця, і більшість апаратів з цією особливістю мають дуже велике співвідношення екран/корпус (див. вище) — 80% і більше (хоча є і винятки).
— З «чубчиком». «Чубчик» також являє собою виріз у верхній частині дисплея; однак, на відміну від описаної вище «крапли» такий виріз має досить великі розміри — в ньому зазвичай розміщується не тільки камера, але і розмовний динамік, а також датчики наближення і освітлення. Моду на такий дизайн задав випущений в 2017 році iPhone X, так що апарати з чубчиком іноді називають «клонами iPhone». Втім, це не зовсім коректно — більшість з них являють собою цілком самостійні пристрої, схожі на iPhone X тільки наявністю вирізу у верхній частині екрану.
— Висувна. Камера,...що повністю прихована всередині корпусу і висувається з нього лише на час використання. У сучасних апаратах така камера зазвичай вбудовується в невеликий рухомий модуль, який при необхідності «спливає» з верхнього торця пристрою. Подібна конструкція дає змогу виділити на передній панелі максимум місця під екран і помітно зменшити товщину верхньої рамки; при цьому висувний модуль може бути досить великим, що дає змогу встановити в ньому прогресивну камеру. Недоліки цього варіанту – складність конструкції і порівняно невисока надійність (через додаткові рухомі частини).
– В дисплеї (острівна). Камера, розташована на характерному «острівці» — круглому вирізі у верхній частині дисплея. Від описаних вище краплеподібних такі камери відрізняються тим, що «острівець» не контактує з краями екрану. Подібна конструкція також дає змогу помітно зменшити товщину верхньої рамки і виділити максимум місця під дисплей.
– Під дисплеєм (прихована). Найбільш прогресивний із сучасних форм-факторів фронтальних камер: модуль повністю прихований під матрицею. Завдяки цьому об'єктив на передній панелі практично непомітний (хіба що область екрану, під якою він розташований, може злегка виділятися на тлі решти зображення). Подібна конструкція досить недешева в реалізації, а тому зустрічається в основному серед флагманських моделей.
У наш час можна зустріти такі форм-фактори подібних камер: краплеподібна, з «чубчиком», висувна, в дисплеї (острівна), під дисплеєм (прихована). Ось докладніший опис цих варіантів:
— Краплеподібна. Камера, розташована в характерному вирізі на верхньому боці дисплея. Такий виріз має невеликі розміри (трохи більше самого модуля) і за формою нагадує краплю, що звисає з верхнього краю екрану — звідси і назва. Завдяки подібному компонуванню камера забирає у дисплея дуже небагато місця, і більшість апаратів з цією особливістю мають дуже велике співвідношення екран/корпус (див. вище) — 80% і більше (хоча є і винятки).
— З «чубчиком». «Чубчик» також являє собою виріз у верхній частині дисплея; однак, на відміну від описаної вище «крапли» такий виріз має досить великі розміри — в ньому зазвичай розміщується не тільки камера, але і розмовний динамік, а також датчики наближення і освітлення. Моду на такий дизайн задав випущений в 2017 році iPhone X, так що апарати з чубчиком іноді називають «клонами iPhone». Втім, це не зовсім коректно — більшість з них являють собою цілком самостійні пристрої, схожі на iPhone X тільки наявністю вирізу у верхній частині екрану.
— Висувна. Камера,...що повністю прихована всередині корпусу і висувається з нього лише на час використання. У сучасних апаратах така камера зазвичай вбудовується в невеликий рухомий модуль, який при необхідності «спливає» з верхнього торця пристрою. Подібна конструкція дає змогу виділити на передній панелі максимум місця під екран і помітно зменшити товщину верхньої рамки; при цьому висувний модуль може бути досить великим, що дає змогу встановити в ньому прогресивну камеру. Недоліки цього варіанту – складність конструкції і порівняно невисока надійність (через додаткові рухомі частини).
– В дисплеї (острівна). Камера, розташована на характерному «острівці» — круглому вирізі у верхній частині дисплея. Від описаних вище краплеподібних такі камери відрізняються тим, що «острівець» не контактує з краями екрану. Подібна конструкція також дає змогу помітно зменшити товщину верхньої рамки і виділити максимум місця під дисплей.
– Під дисплеєм (прихована). Найбільш прогресивний із сучасних форм-факторів фронтальних камер: модуль повністю прихований під матрицею. Завдяки цьому об'єктив на передній панелі практично непомітний (хіба що область екрану, під якою він розташований, може злегка виділятися на тлі решти зображення). Подібна конструкція досить недешева в реалізації, а тому зустрічається в основному серед флагманських моделей.
Кількість об'єктивів
Кількість об'єктивів, передбачених у фронтальній камері смартфона. Класичний варіант це один модуль, тому даний параметр вказується в тому випадку, якщо ця кількість більша за один; зазвичай подібні смартфони мають два, рідше — три фронтальних об'єктиви, кожен зі своєю матрицею (тобто, фактично, кілька окремих фронтальних камер). При цьому зазначимо, що ІЧ-камера для FaceID (див. «Введення даних») у цьому разі не враховується і другим (третім) об'єктивом не вважається.
Сенс використання декількох «вічок» полягає в тому, щоб розширити загальні можливості зйомки та/або поліпшити якість зображення. Конкретна реалізація цих ідей у різних смартфонах може бути різною. Наприклад, досить популярні апарати, де другий об'єктив має зовсім невисоку роздільну здатність і виконує допоміжну функцію — він застосовується для отримання службової інформації про глибину різкості, що дає можливість змінювати точку фокусування навіть після зйомки, на вже готовому фото. Серед інших варіантів — оптика для замірювання глибини кольору (RGB-depth) й поліпшення передачі кольору основної камери; додатковий надширококутний об'єктив, який буде корисний для селфі в обмежених умовах тощо.
Також варто відзначити, що окремий випадок становлять три фронтальні камери в апаратах типу «розкладачка» або «екран, який згинається» (див. «Тип корпусу»). У таких пристроях об'єктиви можут...ь бути розділені по сторонах апарата — найчастіше два «вічка» встановлюються на внутрішній стороні, а одне — на зовнішній. Таким чином, швидко зробити селфі можна, не відкриваючи корпус, а для більш прогресивних можливостей можна скористатися внутрішнім модулем.
Сенс використання декількох «вічок» полягає в тому, щоб розширити загальні можливості зйомки та/або поліпшити якість зображення. Конкретна реалізація цих ідей у різних смартфонах може бути різною. Наприклад, досить популярні апарати, де другий об'єктив має зовсім невисоку роздільну здатність і виконує допоміжну функцію — він застосовується для отримання службової інформації про глибину різкості, що дає можливість змінювати точку фокусування навіть після зйомки, на вже готовому фото. Серед інших варіантів — оптика для замірювання глибини кольору (RGB-depth) й поліпшення передачі кольору основної камери; додатковий надширококутний об'єктив, який буде корисний для селфі в обмежених умовах тощо.
Також варто відзначити, що окремий випадок становлять три фронтальні камери в апаратах типу «розкладачка» або «екран, який згинається» (див. «Тип корпусу»). У таких пристроях об'єктиви можут...ь бути розділені по сторонах апарата — найчастіше два «вічка» встановлюються на внутрішній стороні, а одне — на зовнішній. Таким чином, швидко зробити селфі можна, не відкриваючи корпус, а для більш прогресивних можливостей можна скористатися внутрішнім модулем.
Основний селфі-об'єктив
Роздільна здатність основного об'єктива фронтальної камери, встановленої в телефоні. Для моделей з кількома об'єктивами (див. «Фронтальна камера» — «Кількість об'єктивів») основним вважається «вічко», що відповідає за основну частину зйомки і не має яскраво вираженої спеціалізації (допоміжний, надширококутний тощо).
Першопочатково фронтальні камери призначалися для відеозв'язку, однак нині головною, а для багатьох користувачів — фактично єдиною їх функцією є все ж таки зйомка селфі. Тому хоча роздільна здатність таких камер загалом нижча ніж в основних, серед них теж зустрічаються доволі солідні показники — 8 МП, 13 МП, а в спеціалізованих «селфі-смартфонах» — 16 МП, 20 МП, 24 МП, 32 МП і вище. Більш низькі значення — 5 МП, а також 2 МП — характерні переважно для бюджетних і відверто застарілих апаратів.
Також варто нагадати, що роздільна здатність матриці сама по собі визначає тільки деталізацію знімків і не впливає на загальну якість зйомки; з іншого боку, більша кількість мегапікселів нерідко означає досконалішу камеру, з низкою технічних рішень, призначених для забезпечення високої якості знімків. Саме тому, з одного боку, прихильникам якісних селф є сенс шу...кати фронтальні модулі з вищою роздільною здатністю; з іншого боку, камери з однаковою роздільною здатністю можуть помітно відрізнятися за кінцевою якістю матеріалів. А тому, якщо можливості зйомки селфі мають для вас вирішальне значення — варто звертати увагу не лише на кількість мегапікселів, але й на фактичні приклади знімків з тієї чи іншої камери (наприклад, в оглядах).
Першопочатково фронтальні камери призначалися для відеозв'язку, однак нині головною, а для багатьох користувачів — фактично єдиною їх функцією є все ж таки зйомка селфі. Тому хоча роздільна здатність таких камер загалом нижча ніж в основних, серед них теж зустрічаються доволі солідні показники — 8 МП, 13 МП, а в спеціалізованих «селфі-смартфонах» — 16 МП, 20 МП, 24 МП, 32 МП і вище. Більш низькі значення — 5 МП, а також 2 МП — характерні переважно для бюджетних і відверто застарілих апаратів.
Також варто нагадати, що роздільна здатність матриці сама по собі визначає тільки деталізацію знімків і не впливає на загальну якість зйомки; з іншого боку, більша кількість мегапікселів нерідко означає досконалішу камеру, з низкою технічних рішень, призначених для забезпечення високої якості знімків. Саме тому, з одного боку, прихильникам якісних селф є сенс шу...кати фронтальні модулі з вищою роздільною здатністю; з іншого боку, камери з однаковою роздільною здатністю можуть помітно відрізнятися за кінцевою якістю матеріалів. А тому, якщо можливості зйомки селфі мають для вас вирішальне значення — варто звертати увагу не лише на кількість мегапікселів, але й на фактичні приклади знімків з тієї чи іншої камери (наприклад, в оглядах).
Світлосила
Світлосила основного об'єктива фронтальної камери, що встановлена в телефоні. Для моделей із кількома об'єктивами (див. «Фронтальна камера» — «Кількість об'єктивів») основним вважається «вічко», яке відповідає за головну частину зйомки й не має яскраво вираженої спеціалізації (допоміжний, надзвичайно ширококутний тощо).
Даний параметр позначається дробом, наприклад f/1.7; чим менше число в такому означенні — тим вищою є світлосила, тим більше світла здатен пропустити об'єктив. Теоретично вища світлосила покращує якість зйомки при низькому освітленні, зменшує ефект розмиття рухомих предметів у кадрі й може стати в нагоді для створення красивого розмиття фону; проте на практиці шукати світлосильну фронтальну камеру ( f/1.9 і вище) має сенс зазвичай у тих випадках, коли ви плануєте знімати селфі часто й багато, а також хочете досягти максимальної якості таких знімків.
Даний параметр позначається дробом, наприклад f/1.7; чим менше число в такому означенні — тим вищою є світлосила, тим більше світла здатен пропустити об'єктив. Теоретично вища світлосила покращує якість зйомки при низькому освітленні, зменшує ефект розмиття рухомих предметів у кадрі й може стати в нагоді для створення красивого розмиття фону; проте на практиці шукати світлосильну фронтальну камеру ( f/1.9 і вище) має сенс зазвичай у тих випадках, коли ви плануєте знімати селфі часто й багато, а також хочете досягти максимальної якості таких знімків.
2-ий об'єктив
Роздільна здатність другої фронтальної камери смартфа.
Детальніше про здвоєні камери див. «Кількість об'єктивів» вище. Що стосується роздільної здатності другої камери в смартфонах схожого рівня воно може бути різним, оскільки додаткові камери можуть мати різне призначення. Приміром, якщо камера відповідає за обробку службових даних про фокусування і глибину різкості (для того, щоб ці параметри можна було міняти на готовому знімку) — високий показник їй не потрібен. А якщо камера використовується безпосередньо для зйомки (наприклад, чорно-білої, для підвищення світлосили) — тоді сенс роздільної здатності той самий, що і в головній камері.
Детальніше про здвоєні камери див. «Кількість об'єктивів» вище. Що стосується роздільної здатності другої камери в смартфонах схожого рівня воно може бути різним, оскільки додаткові камери можуть мати різне призначення. Приміром, якщо камера відповідає за обробку службових даних про фокусування і глибину різкості (для того, щоб ці параметри можна було міняти на готовому знімку) — високий показник їй не потрібен. А якщо камера використовується безпосередньо для зйомки (наприклад, чорно-білої, для підвищення світлосили) — тоді сенс роздільної здатності той самий, що і в головній камері.
Світлосила (2-ий об'єктив)
Світлосила другої фронтальної камери смартфона.
Детальніше про кількість фронтальних камерах див. «Кількість об'єктивів» вище. Світлосила описує здатність об'єктива пропускати світло. Записується вона дробовим числом, наприклад f/1.9. При цьому чим більше число в знаменнику — тим нижче світлосила, тобто, наприклад, об'єктив f/2.6 буде пропускати менше світла, ніж f/1.9.
Висока світлосила дає камері цілу низку переваг: вона дозволяє знімати на малих витримках, зводячи до мінімуму ймовірність «шуму», а також полегшує зйомку при недостатньому освітленні і зйомку з художнім розмиттям фону (боке). Однак для додаткових камер цей параметр не настільки важливий, як для основної — такі камери можуть мати специфічне призначення, для якого не завжди потрібна висока світлосила. Так що загалом даний параметр є скоріше довідковим, ніж практично значущим при виборі.
Детальніше про кількість фронтальних камерах див. «Кількість об'єктивів» вище. Світлосила описує здатність об'єктива пропускати світло. Записується вона дробовим числом, наприклад f/1.9. При цьому чим більше число в знаменнику — тим нижче світлосила, тобто, наприклад, об'єктив f/2.6 буде пропускати менше світла, ніж f/1.9.
Висока світлосила дає камері цілу низку переваг: вона дозволяє знімати на малих витримках, зводячи до мінімуму ймовірність «шуму», а також полегшує зйомку при недостатньому освітленні і зйомку з художнім розмиттям фону (боке). Однак для додаткових камер цей параметр не настільки важливий, як для основної — такі камери можуть мати специфічне призначення, для якого не завжди потрібна висока світлосила. Так що загалом даний параметр є скоріше довідковим, ніж практично значущим при виборі.
Зйомка Full HD (1080p)
Можливості фронтальної камери зі зйомки відео у форматі Full HD (1080p)
У цьому пункті вказується як мінімум роздільна здатність зйомки; теоретично формат Full HD охоплює кілька роздільних здатностей, проте на практиці серед смартфонів не зустрічається інших варіантів, крім 1920х1080. Також у характеристиках може уточнюватися максимальна частота кадрів. Загалом чим вона вища — тим більш плавним і згладженим буде виглядати відео; показник 30 к/с у такому сенсі вважається нормальним, 60 к/с — дуже хорошим. А якщо апарат підтримує швидкість зйомки 120 к/с і більше — це значить, що він здатний знімати сповільнене відео.
У цьому пункті вказується як мінімум роздільна здатність зйомки; теоретично формат Full HD охоплює кілька роздільних здатностей, проте на практиці серед смартфонів не зустрічається інших варіантів, крім 1920х1080. Також у характеристиках може уточнюватися максимальна частота кадрів. Загалом чим вона вища — тим більш плавним і згладженим буде виглядати відео; показник 30 к/с у такому сенсі вважається нормальним, 60 к/с — дуже хорошим. А якщо апарат підтримує швидкість зйомки 120 к/с і більше — це значить, що він здатний знімати сповільнене відео.
Зйомка Ultra HD (4K)
Можливості фронтальної камери зі зйомки відео у форматі Ultra HD (4K).
У цьому пункті вказується як мінімум роздільна здатність зйомки; стандарт 4K охоплює декілька варіантів роздільних здатностей, у мобільних апаратах може зустрічатися, зокрема 3840х2160 і 4096х3112. Крім того, в характеристиках може уточнюватися максимальна частота кадрів. Загалом чим вона вища — тим більш плавним і згладженим буде виглядати відео; показник 30 к/с у такому сенсі вважається нормальним, 60 к/с — дуже хорошим. А значення 120 к/с і вище дають можливість знімати сповільнене відео, однак у випадку 4K подібна можливість практично не зустрічається через високі вимоги до апаратної частини.
У цьому пункті вказується як мінімум роздільна здатність зйомки; стандарт 4K охоплює декілька варіантів роздільних здатностей, у мобільних апаратах може зустрічатися, зокрема 3840х2160 і 4096х3112. Крім того, в характеристиках може уточнюватися максимальна частота кадрів. Загалом чим вона вища — тим більш плавним і згладженим буде виглядати відео; показник 30 к/с у такому сенсі вважається нормальним, 60 к/с — дуже хорошим. А значення 120 к/с і вище дають можливість знімати сповільнене відео, однак у випадку 4K подібна можливість практично не зустрічається через високі вимоги до апаратної частини.
Оптична стабілізація
Наявність системи оптичної стабілізації у фронтальній камері мобільного телефона.
Така система згладжує тремтіння і струси об'єктива за рахунок рухомих лінз і гіроскопів, які відстежують дрібні переміщення корпуса й компенсують їх. Її головною перевагою перед електронною стабілізацією є те, що оптичному способу не потрібен резерв на матриці, він дає змогу використовувати всю її площу, що позитивно впливає на якість знімків. Крім того, оптичний стабілізатор може застосовуватися в поєднанні з електронним, що забезпечує максимальну ефективність. З іншого боку, подібні системи досить складні й дорогі. Тому наявність оптичної стабілізації фронтальної камери означає приналежність до високого класу пристроїв, створених спеціально для якісних селфі.
Така система згладжує тремтіння і струси об'єктива за рахунок рухомих лінз і гіроскопів, які відстежують дрібні переміщення корпуса й компенсують їх. Її головною перевагою перед електронною стабілізацією є те, що оптичному способу не потрібен резерв на матриці, він дає змогу використовувати всю її площу, що позитивно впливає на якість знімків. Крім того, оптичний стабілізатор може застосовуватися в поєднанні з електронним, що забезпечує максимальну ефективність. З іншого боку, подібні системи досить складні й дорогі. Тому наявність оптичної стабілізації фронтальної камери означає приналежність до високого класу пристроїв, створених спеціально для якісних селфі.
Спалах
Наявність спалаху у фронтальної камери телефона.
Ця функція стане в нагоді насамперед шанувальникам селфі, які хотіли б знімати чіткі, добре освітлені автопортрети незалежно від навколишнього освітлення. Найпопулярніший варіант застосування спалаху — підсвічування в сутінках або темряві (наприклад, увечері або в темному приміщенні). Також спалах може стати в нагоді під час зйомки навпроти яскравого світла, коли обличчя опиняється в тіні й без додаткового підсвічування його було б погано видно.
Зазначимо, що в деяких смартфонах роль підсвічування для фронтальної камери може грати екран — у момент зйомки він спалахує яскравим білим світлом. Однак така функція спалахом не вважається.
Ця функція стане в нагоді насамперед шанувальникам селфі, які хотіли б знімати чіткі, добре освітлені автопортрети незалежно від навколишнього освітлення. Найпопулярніший варіант застосування спалаху — підсвічування в сутінках або темряві (наприклад, увечері або в темному приміщенні). Також спалах може стати в нагоді під час зйомки навпроти яскравого світла, коли обличчя опиняється в тіні й без додаткового підсвічування його було б погано видно.
Зазначимо, що в деяких смартфонах роль підсвічування для фронтальної камери може грати екран — у момент зйомки він спалахує яскравим білим світлом. Однак така функція спалахом не вважається.
Тест DxOMark (селфі-камера)
Результат, який показала фронтальна камера смартфона в рейтингу DxOMark.
DxOMark — один із найбільш популярних і авторитетних ресурсів, присвячених експертному тестуванню камер, у тому числі в смартфонах. За результатами тестів камера отримує певну кількість балів; чим більше балів — тим вищий результат. Високий бал дає змогу віднести модель до топу DxOMark серед фронтальних камер.
DxOMark — один із найбільш популярних і авторитетних ресурсів, присвячених експертному тестуванню камер, у тому числі в смартфонах. За результатами тестів камера отримує певну кількість балів; чим більше балів — тим вищий результат. Високий бал дає змогу віднести модель до топу DxOMark серед фронтальних камер.
Зв'язок
Стандарти зв'язку, підтримувані мобільним телефоном. У сучасному світі активно використовуються декілька стандартів, що належать до різних поколінь: GSM, 3G, 4G (LTE), 5G (в тому числі швидкий мобільний інтернет), CDMA. Вони розрізняються як за характеристиками, так і по поширеності в різних країнах:
— GSM. Найбільш ранній зі стандартів зв'язку, що зустрічається в сучасних телефонах. Належить до другого покоління (2G). Дає змогу здійснювати голосові дзвінки з прийнятною якістю звуку, а також передавати дані зі швидкістю до 474 Кбіт/с (при використанні технології EDGE). В наш час GSM вважається остаточно застарілим, він практично повсюдно витіснений більш прогресивними стандартами наступних поколінь (3G, 4G тощо). Однак підтримка 2G зустрічається в більшості сучасних апаратів — не стільки з практичної необхідності, скільки через технічні особливості. Річ у тім, що практично всі актуальні в наш час стандарти зв'язку є надбудовами над GSM, і модулі для роботи з цими стандартами майже гарантовано виходять сумісними ще й з GSM.
— 3G. У широкому розумінні категорія 3G (зв'язок третього покоління) включає в себе декілька стандартів. Проте на вітчизняному ринку мобільних телефонів під цим терміном мова йде про конкретно зв'язок формату UMTS. Цей стандарт є розвитком GSM, подібні мережі нерідко розгортаються на базі готових мереж 2 покоління і можуть без...проблем обслуговувати GSM-телефони. Конкретно UMTS забезпечує швидкість передачі даних від 2 до 70 Мбіт/с, залежно від додаткових технологій, впроваджених у конкретного оператора. Це вже можна порівняти зі стаціонарним доступом в Інтернет; так що, незважаючи на поширення нових стандартів, 3G-зв'язок і телефони під нього все ще залишаються досить популярними — тим більше, що такі апарати сумісні з 4G і 5G мережами.
— 4G (LTE). Зв'язок 4 покоління на основі стандарту LTE; інші стандарти 4G в мобільних телефонах не використовуються. LTE є подальшим розвитком 3G (UMTS), розгортається на основі тієї ж технічної бази, проте працює на більш високих швидкостях — до 173 Мбіт/с, що може бути порівняно з повноцінним широкосмуговим підключенням до Інтернету. Мережі LTE комерційно експлуатуються в багатьох країнах світу, однак далеко не у всіх; тому перед покупкою 4G-сумісного телефону не завадить уточнити, чи можна буде використовувати всі його можливості у вашому регіоні.
— 5G. Подальший, після 4G, розвиток стандартів мобільного зв'язку. В офіційних специфікаціях цього покоління заявлена пікова швидкість 20 Гбіт/с на прийом і 10 Гбіт/с на передачу, гарантована швидкість (при високому завантаженні мереж) в 100 та 50 Мбіт/с відповідно, а також ряд рішень, спрямованих на підвищення надійності і загальної якості зв'язку. Набір таких рішень включає, зокрема, багатоелементні антенні решітки (Massive MIMO) і технології формування спрямованого променя (Beamforming) на базових станціях, а також можливість прямого зв'язку між абонентськими пристроями. При всьому цьому даний стандарт дозволяє знизити енергоспоживання в порівнянні з попередниками.
Окремо варто торкнутися чуток про шкоду 5G-зв'язку для здоров'я. Згідно з сучасними науковими даними, такий зв'язок не представляє небезпеки для організму людини, а згадані чутки являють собою конспірологічні теорії, що не підтверджуються ніякими вагомими аргументами.
— CDMA. Мережі CDMA користувачам відомі насамперед за діяльністю операторів, що надають можливість отримати мобільний телефон з прямим міським номером. У свій час ці мережі конкурували з GSM і більш прогресивними стандартами на його основі, однак по мірі розвитку і здешевлення мобільного зв'язку CDMA-оператори здебільшого згорнули діяльність на ринку голосового зв'язку і переключилися на послуги мобільного доступу в Інтернет. Тут варто зазначити, що технології передачі даних EV-DO Rev.A і Rev.B, доступні в мережах CDMA, здатні забезпечити швидкість підключення на рівні мереж третього покоління (до 3.1 Мбіт/с у першому випадку і до 14,7 Мбіт/с у другому), тому подекуди ці послуги просувалися і просуваються під маркуванням 3G. Проте не варто плутати таке підключення з 3G на основі UMTS (див. вище) — це два принципово різних стандарти несумісні один з одним. Грубо кажучи, якщо мова йде про 3G в мобільному телефоні — як правило, мова йде про UMTS, а ось 3G-модеми частіше використовують CDMA (EV-DO).
Варто зазначити, що стандарти GSM, 3G і 4G (саме в такому порядку), по суті, є етапами розвитку мобільних мереж одного типу. На практиці це означає, що телефон з підтримкою більше пізнього стандарту за визначенням підтримує більше ранні — наприклад, апарат з LTE здатний працювати і з GSM і 3G.
Також потрібно враховувати, що в межах одного стандарту можуть використовуватися різні діапазони, і не всі з них можуть підтримуватися в мобільному апараті. Правда, телефони, що офіційно продаються в певній країні, зазвичай оптимізовані під місцеві мережі, і з ними проблем не повинно виникати. Але от якщо пристрій планується ввезти з іншої країни, і для місцевого ринку воно не призначалося — має сенс заздалегідь уточнити сумісність по діапазонах. Інакше може виникнути ситуація, коли апарат просто «не побачить» мережу, хоча формально він буде сумісний з певним стандартом зв'язку.
— GSM. Найбільш ранній зі стандартів зв'язку, що зустрічається в сучасних телефонах. Належить до другого покоління (2G). Дає змогу здійснювати голосові дзвінки з прийнятною якістю звуку, а також передавати дані зі швидкістю до 474 Кбіт/с (при використанні технології EDGE). В наш час GSM вважається остаточно застарілим, він практично повсюдно витіснений більш прогресивними стандартами наступних поколінь (3G, 4G тощо). Однак підтримка 2G зустрічається в більшості сучасних апаратів — не стільки з практичної необхідності, скільки через технічні особливості. Річ у тім, що практично всі актуальні в наш час стандарти зв'язку є надбудовами над GSM, і модулі для роботи з цими стандартами майже гарантовано виходять сумісними ще й з GSM.
— 3G. У широкому розумінні категорія 3G (зв'язок третього покоління) включає в себе декілька стандартів. Проте на вітчизняному ринку мобільних телефонів під цим терміном мова йде про конкретно зв'язок формату UMTS. Цей стандарт є розвитком GSM, подібні мережі нерідко розгортаються на базі готових мереж 2 покоління і можуть без...проблем обслуговувати GSM-телефони. Конкретно UMTS забезпечує швидкість передачі даних від 2 до 70 Мбіт/с, залежно від додаткових технологій, впроваджених у конкретного оператора. Це вже можна порівняти зі стаціонарним доступом в Інтернет; так що, незважаючи на поширення нових стандартів, 3G-зв'язок і телефони під нього все ще залишаються досить популярними — тим більше, що такі апарати сумісні з 4G і 5G мережами.
— 4G (LTE). Зв'язок 4 покоління на основі стандарту LTE; інші стандарти 4G в мобільних телефонах не використовуються. LTE є подальшим розвитком 3G (UMTS), розгортається на основі тієї ж технічної бази, проте працює на більш високих швидкостях — до 173 Мбіт/с, що може бути порівняно з повноцінним широкосмуговим підключенням до Інтернету. Мережі LTE комерційно експлуатуються в багатьох країнах світу, однак далеко не у всіх; тому перед покупкою 4G-сумісного телефону не завадить уточнити, чи можна буде використовувати всі його можливості у вашому регіоні.
— 5G. Подальший, після 4G, розвиток стандартів мобільного зв'язку. В офіційних специфікаціях цього покоління заявлена пікова швидкість 20 Гбіт/с на прийом і 10 Гбіт/с на передачу, гарантована швидкість (при високому завантаженні мереж) в 100 та 50 Мбіт/с відповідно, а також ряд рішень, спрямованих на підвищення надійності і загальної якості зв'язку. Набір таких рішень включає, зокрема, багатоелементні антенні решітки (Massive MIMO) і технології формування спрямованого променя (Beamforming) на базових станціях, а також можливість прямого зв'язку між абонентськими пристроями. При всьому цьому даний стандарт дозволяє знизити енергоспоживання в порівнянні з попередниками.
Окремо варто торкнутися чуток про шкоду 5G-зв'язку для здоров'я. Згідно з сучасними науковими даними, такий зв'язок не представляє небезпеки для організму людини, а згадані чутки являють собою конспірологічні теорії, що не підтверджуються ніякими вагомими аргументами.
— CDMA. Мережі CDMA користувачам відомі насамперед за діяльністю операторів, що надають можливість отримати мобільний телефон з прямим міським номером. У свій час ці мережі конкурували з GSM і більш прогресивними стандартами на його основі, однак по мірі розвитку і здешевлення мобільного зв'язку CDMA-оператори здебільшого згорнули діяльність на ринку голосового зв'язку і переключилися на послуги мобільного доступу в Інтернет. Тут варто зазначити, що технології передачі даних EV-DO Rev.A і Rev.B, доступні в мережах CDMA, здатні забезпечити швидкість підключення на рівні мереж третього покоління (до 3.1 Мбіт/с у першому випадку і до 14,7 Мбіт/с у другому), тому подекуди ці послуги просувалися і просуваються під маркуванням 3G. Проте не варто плутати таке підключення з 3G на основі UMTS (див. вище) — це два принципово різних стандарти несумісні один з одним. Грубо кажучи, якщо мова йде про 3G в мобільному телефоні — як правило, мова йде про UMTS, а ось 3G-модеми частіше використовують CDMA (EV-DO).
Варто зазначити, що стандарти GSM, 3G і 4G (саме в такому порядку), по суті, є етапами розвитку мобільних мереж одного типу. На практиці це означає, що телефон з підтримкою більше пізнього стандарту за визначенням підтримує більше ранні — наприклад, апарат з LTE здатний працювати і з GSM і 3G.
Також потрібно враховувати, що в межах одного стандарту можуть використовуватися різні діапазони, і не всі з них можуть підтримуватися в мобільному апараті. Правда, телефони, що офіційно продаються в певній країні, зазвичай оптимізовані під місцеві мережі, і з ними проблем не повинно виникати. Але от якщо пристрій планується ввезти з іншої країни, і для місцевого ринку воно не призначалося — має сенс заздалегідь уточнити сумісність по діапазонах. Інакше може виникнути ситуація, коли апарат просто «не побачить» мережу, хоча формально він буде сумісний з певним стандартом зв'язку.
Швидкість 4G (LTE)
Швидкість мобільного зв'язку за стандартом 4G (LTE), підтримувана пристроєм.
Всьому сучасному LTE-обладнанню присвоюється та чи інша категорія (Cat.3, Cat.4, Cat.6 і т. д. аж до Cat.18 і кіт.20), від якої безпосередньо залежить швидкість передачі даних. В даному пункті уточнюється як ця категорія, так і конкретні показники швидкості, причому за двома параметрами — на прийом і на передачу. Швидкість на передачу завжди значно нижче, але з урахуванням специфіки мобільного доступу в інтернет даний момент зазвичай не критичний.
Відзначимо, що обладнання з різними категоріями швидкості буде цілком сумісне один з одним, проте пропускна здатність буде обмежуватися можливостями більш повільного пристрою. Також варто сказати, що в даному пункті вказано теоретичний максимум; практичні ж показники можуть бути помітно нижче (залежно від якості покриття, завантаженості ефіру, особливості конкретної електроніки).
Всьому сучасному LTE-обладнанню присвоюється та чи інша категорія (Cat.3, Cat.4, Cat.6 і т. д. аж до Cat.18 і кіт.20), від якої безпосередньо залежить швидкість передачі даних. В даному пункті уточнюється як ця категорія, так і конкретні показники швидкості, причому за двома параметрами — на прийом і на передачу. Швидкість на передачу завжди значно нижче, але з урахуванням специфіки мобільного доступу в інтернет даний момент зазвичай не критичний.
Відзначимо, що обладнання з різними категоріями швидкості буде цілком сумісне один з одним, проте пропускна здатність буде обмежуватися можливостями більш повільного пристрою. Також варто сказати, що в даному пункті вказано теоретичний максимум; практичні ж показники можуть бути помітно нижче (залежно від якості покриття, завантаженості ефіру, особливості конкретної електроніки).
Тип SIM-карти
Тип SIM-карти, яка використовується в мобільному телефоні. Під терміном SIM в даному разі маються на увазі всі види карт для ідентифікації в мобільних мережах, зокрема для мереж 3G, CDMA тощо (хоча формально такі карти можуть мати інші назви). А тип такої карти описує насамперед її форм-фактор. Ось найбільш поширені варіанти:
— micro-SIM. Найбільший тип «сімок» з широко застосовуваних у сучасних апаратах: передбачає розмір 15х12 мм Був представлений ще в 2010 році, в наш час витісняється більш компактними і досконалими nano-SIM і eSIM. Відзначимо, що в крайньому разі картку під слот microSIM можна виготовити, просто обрізавши більш велику mini-SIM до потрібних габаритів. Однак така операція пов'язана з певним ризиком і потребує акуратності, так що краще все-таки звернутися до мобільного оператора для заміни SIM-карти на підходящу.
— nano-SIM. Найбільш мініатюрний форм-фактор класичних (змінних) SIM-карт — 12х9 мм. В таких картах рамки обрізані практично «під самий чип», так що далі зменшувати традиційні «сімки», по суті, нікуди. З'явився цей стандарт ще у 2012 році, проте до цих пір він є надзвичайно поширеним. Як і microSIM, карту під слот цього формату можна виготовити шляхом обрізання більш великої «сімки», але робити це рекомендується лише в крайніх випадках.
— e-SIM. SIM-карта цього типу являє собою електронний модуль, що вбудований прямо в апарат і не передбачає зам...іни. Для авторизації в мережі мобільного оператора потрібно внести в eSIM відповідні налаштування; при цьому подібні модулі здатні зберігати відразу кілька наборів налаштувань, що дає змогу з легкістю перемикатися між різними операторами — не потрібно морочитися з фізичною заміною SIM-карти, досить змінити профіль в налаштуваннях. Ще одна перевага подібних модулів — компактність. Однак перед покупкою телефону з eSIM не завадить дізнатися, чи підтримується ця технологія вашим мобільним оператором — навіть у наш час далеко не кожна мережа сумісна з такими модулями.
— nano+eSIM. Варіант, що зустрічається в смартфонах на дві SIM-карти. Вбудований модуль eSIM в такому апараті доповнюється слотом, в який можна встановити змінну карту формату nanoSIM. Особливості кожного з цих типів карт докладно описані вище; тут же відзначимо, що на eSIM зручно тримати основний номер (номери телефонів, а змінні карти використовувати для тимчасових номерів. Подібний формат використання може виявитися зручний, зокрема, при частих поїздках за кордон — в традиційний слот nanoSIM можна встановлювати карти місцевих операторів.
— micro-SIM. Найбільший тип «сімок» з широко застосовуваних у сучасних апаратах: передбачає розмір 15х12 мм Був представлений ще в 2010 році, в наш час витісняється більш компактними і досконалими nano-SIM і eSIM. Відзначимо, що в крайньому разі картку під слот microSIM можна виготовити, просто обрізавши більш велику mini-SIM до потрібних габаритів. Однак така операція пов'язана з певним ризиком і потребує акуратності, так що краще все-таки звернутися до мобільного оператора для заміни SIM-карти на підходящу.
— nano-SIM. Найбільш мініатюрний форм-фактор класичних (змінних) SIM-карт — 12х9 мм. В таких картах рамки обрізані практично «під самий чип», так що далі зменшувати традиційні «сімки», по суті, нікуди. З'явився цей стандарт ще у 2012 році, проте до цих пір він є надзвичайно поширеним. Як і microSIM, карту під слот цього формату можна виготовити шляхом обрізання більш великої «сімки», але робити це рекомендується лише в крайніх випадках.
— e-SIM. SIM-карта цього типу являє собою електронний модуль, що вбудований прямо в апарат і не передбачає зам...іни. Для авторизації в мережі мобільного оператора потрібно внести в eSIM відповідні налаштування; при цьому подібні модулі здатні зберігати відразу кілька наборів налаштувань, що дає змогу з легкістю перемикатися між різними операторами — не потрібно морочитися з фізичною заміною SIM-карти, досить змінити профіль в налаштуваннях. Ще одна перевага подібних модулів — компактність. Однак перед покупкою телефону з eSIM не завадить дізнатися, чи підтримується ця технологія вашим мобільним оператором — навіть у наш час далеко не кожна мережа сумісна з такими модулями.
— nano+eSIM. Варіант, що зустрічається в смартфонах на дві SIM-карти. Вбудований модуль eSIM в такому апараті доповнюється слотом, в який можна встановити змінну карту формату nanoSIM. Особливості кожного з цих типів карт докладно описані вище; тут же відзначимо, що на eSIM зручно тримати основний номер (номери телефонів, а змінні карти використовувати для тимчасових номерів. Подібний формат використання може виявитися зручний, зокрема, при частих поїздках за кордон — в традиційний слот nanoSIM можна встановлювати карти місцевих операторів.
Кількість SIM
Кількість і типи змінних карт (SIM карти пам'яті), яке можна встановити в телефон. У нашому каталозі даний параметр уточнюється тільки для апаратів, що допускають установку більш ніж однієї «сімки» — найчастіше мова йде про 2 SIM-карти, проте можна зустріти пристрої з трьома і навіть чотирма відповідними слотами.
Від початку сенс подібного функціоналу полягає в тому, щоб на одному апараті можна було використовувати кілька телефонних номерів. Таким чином можна, наприклад, об'єднати в одному пристрої, робочий і особистий номер, окремі пакети для дзвінків та Інтернету і т. п. Однак варто мати на увазі, що в сучасних апаратах (особливо смартфонах) нерідко передбачається комбінована конструкція «SIM + SIM/карта пам'яті»: один із слотів призначається тільки для SIM, другий може використовуватися і для «сімки», і для карти пам'яті типу microSD або Nano Memory (див. «Слот для карт пам'яті»). При цьому окреме гніздо під карту пам'яті в пристрої відсутнє, так що користувачеві доводиться вибирати — або другий номер, або додаткове сховище даних. Тому якщо ви хочете одночасно використовувати 2 SIM-карти і карту пам'яті — варто звернути увагу на моделі, де така можливість прямо заявлена.
Також варто враховувати, що окремі слоти можуть розрізнятися за типом сумісних SIM-карт; де...тальніше див. нижче.
Від початку сенс подібного функціоналу полягає в тому, щоб на одному апараті можна було використовувати кілька телефонних номерів. Таким чином можна, наприклад, об'єднати в одному пристрої, робочий і особистий номер, окремі пакети для дзвінків та Інтернету і т. п. Однак варто мати на увазі, що в сучасних апаратах (особливо смартфонах) нерідко передбачається комбінована конструкція «SIM + SIM/карта пам'яті»: один із слотів призначається тільки для SIM, другий може використовуватися і для «сімки», і для карти пам'яті типу microSD або Nano Memory (див. «Слот для карт пам'яті»). При цьому окреме гніздо під карту пам'яті в пристрої відсутнє, так що користувачеві доводиться вибирати — або другий номер, або додаткове сховище даних. Тому якщо ви хочете одночасно використовувати 2 SIM-карти і карту пам'яті — варто звернути увагу на моделі, де така можливість прямо заявлена.
Також варто враховувати, що окремі слоти можуть розрізнятися за типом сумісних SIM-карт; де...тальніше див. нижче.
Комунікації
Види комунікацій, підтримувані апаратом крім мобільних мереж.
Даний список включає два види характеристик. Перший — це безпосередньо технології зв'язку: Wi-Fi (включаючи прогресивні стандарти Wi-Fi 5 (802.11ac), Wi-Fi 6 (802.11ax), Wi-Fi 6E (802.11ax), Wi-Fi 7 (802.11be)), Bluetooth a> (зокрема нове покоління Bluetooth v 5 у вигляді версії 5.0, 5.1, 5.2, 5.3 та 5.4), NFC, супутниковий зв'язок. Другий різновид – додаткові функції, які реалізуються через той чи інший стандарт зв'язку: це насамперед підтримка aptX (в тому числі aptX HD і aptX Adaptive) і aptX Lossless) і навіть вбудована рація. Ось докладніший опис кожної з цих характеристик:
— Wi-Fi 4 (802.11 n). Першопочатково Wi-Fi — технологія бездротового зв'язку, яка в сучасних телефонах може застосовуватися як для виходу в Інтернет через бездротові то...чки доступу, так і для прямого зв'язку з іншими пристроями (зокрема, фотокамерами і дронами). Wi-Fi є обов'язковим для смартфонів, а ось в традиційних телефонах зустрічається вкрай рідко. Конкретно ж Wi-Fi 4 (802.11 n) забезпечує швидкість передачі даних до 600 Мбіт/с і використовує відразу два частотні діапазони — 2,4 ГГц і 5 ГГц, завдяки чому сумісний і з більш ранніми стандартами 802.11 b/g, і з більш новим Wi-Fi 5 (див. нижче). Wi-Fi 4 за сучасними мірками вважається порівняно скромним стандартом, однак для більшості задач його все одно цілком достатньо.
— Wi-Fi 5 (802.11 ac). Стандарт Wi-Fi (див. вище), який є спадкоємцем Wi-Fi 4. В теорії підтримує швидкості до 6,77 Гбіт/с, а також використовує діапазон 5 ГГц — він менш завантажений сторонніми сигналами і більш стійкий до перешкод, ніж традиційний 2,4 ГГц. В цілях сумісності в смартфоні з модулем Wi-Fi 5 може передбачатися підтримка і більш ранніх стандартів, однак цей момент не завадить уточнити окремо.
— WiGig (802.11 ad). Подальший, після Wi-Fi 5, розвиток стандартів Wi-Fi, що характеризується, насамперед, використанням діапазону 60 ГГц. За максимальною швидкістю фактично не відрізняється від Wi-Fi 5, однак вища частота збільшує пропускну здатність каналу, завдяки чому при одночасному зв'язку декількох гаджетів з одним загальним пристроєм (наприклад, роутером) швидкість зв'язку падає не так сильно, як у попередніх стандартах. З іншого боку, сигнал 802.11 ad майже не здатний проходити крізь стіни; виробники використовують різні хитрощі для компенсації цього недоліку, однак найкраща якість зв'язку все одно досягається лише при прямій видимості. Обладнання під стандарт WiGig поки що випускається порівняно мало, а з більш ранніми версіями Wi-Fi він не сумісний; тому в смартфонах зазвичай передбачається підтримка і інших стандартів.
— Wi-Fi 6 (802.11 ax). Стандарт, розроблений як безпосередній розвиток і удосконалення Wi-Fi 5. Використовує діапазони від 1 до 7 ГГц — тобто здатний працювати і на стандартних частотах 2,4 ГГц і 5 ГГц (зокрема з обладнанням попередніх стандартів), і в інших смугах частот. Максимальна швидкість передачі даних збільшилася до 10 Гбіт/с, проте основною перевагою Wi-Fi 6 стало навіть не це, а подальша оптимізація одночасної роботи декількох пристроїв на одному каналі (поліпшення технічних рішень, застосованих в Wi-Fi 5 і WiGig). Завдяки цьому Wi-Fi 6 дає найменше з сучасних стандартів падіння швидкості при завантаженому каналі.
– Wi-Fi 6E (802.11ax). Стандарт Wi-Fi 6E має технічну назву 802.11ax. Але на відміну від базового Wi-Fi 6 (докладніше див. відповідний пункт), який називається аналогічним чином, у ньому передбачається робота в незавантаженому діапазоні 6 ГГц. Загалом стандарт використовує 14 різних діапазонів частот, пропонуючи високу пропускну здатність в найбільш людних місцях з безліччю активних підключень. І він зворотно сумісний із попередніми версіями.
– Wi-Fi 7 (802.11be). Технологія, як і попередня Wi-Fi 6E, здатна працювати у трьох частотних діапазонах: 2.4 ГГц, 5 ГГц та 6 ГГц. При цьому максимальну ширину смуги пропускання в Wi-Fi 7 наростили зі 160 МГц до 320 МГц – чим ширший канал, тим більше даних він може передати. У стандарті IEEE 802.11be використовується модуляція 4096-QAM, що дає змогу вміщувати більше символів в одиниці передачі даних. З Wi-Fi 7 можна вичавити максимальну теоретичну швидкість обміну інформацією до 46 Гбіт/с. У контексті застосування бездротового підключення для стрімінгу та відеоігор дуже цікавою є впроваджена розробка MLO (Multi-Link Operation). З її допомогою можна агрегувати кілька каналів у різних діапазонах, що суттєво зменшує затримки при передачі даних, забезпечує низький та стабільний пінг. А мінімізувати затримки зв'язку за умови великої кількості підключених клієнтських пристроїв покликана технологія Multi-RU (Multiple Resource Unit).
— Bluetooth. Технологія прямого бездротового зв'язку між різними пристроями. У мобільних телефонах використовується переважно для підключення навушників, гарнітур і наручних гаджетів на зразок фітнес-браслетів, проте можливі й інші способи застосування — режим пульта ДУ, пряма передача файлів тощо. В сучасних мобільниках можуть зустрічатися різні версії Bluetooth, ось їх особливості:
— Підтримка aptX. Технологія aptX була розроблена для поліпшення якості звуку, що передається по Bluetooth. При передачі звуку в звичайному форматі, без aptX, сигнал досить сильно стискається, що позначається на якості звучання; це не критично при розмові по телефону, проте може помітно зіпсувати враження від прослуховування музики. Зі свого боку, aptX дає змогу передавати звук практично без стиснення і досягати якості звучання, порівнянної з дротовим підключенням. Такі можливості особливо оцінять меломани, які віддають перевагу Bluetooth-навушникам або бездротовій акустиці. Звичайно, для використання aptX його повинні підтримувати і смартфон, і зовнішній аудіопристрій.
— Підтримка aptX HD. aptX HD являє собою подальший розвиток і поліпшення оригінальної технології aptX, що дає змогу передавати звук у ще більш високій якості — Hi-Res (24-bit/48kHz). За заявою творців, цей стандарт дає можливість досягти якості сигналу, що перевершує AudioCD, та чистоти звуку, порівнянної з дротовим зв'язком. Останнє нерідко піддається сумніву, однак можна стверджувати, що загалом aptX HD забезпечує дуже високу якість звуку. З іншого боку, всі переваги цієї технології стають помітні тільки на Hi-Res аудіо з якістю 24-bit/48kHz або вище; у іншому разі якість обмежується не стільки особливостями з'єднання, скільки властивостями вихідних файлів.
— Підтримка aptX LL. Модифікація технології aptX, розрахована на максимальне зниження затримок при передачі сигналу. Кодування і декодування сигналу при передачі звуку через Bluetooth з aptX неминуче займає деякий час; це не критично при прослуховуванні музики, однак у відео або іграх може виникнути значна розсинхронізація між зображенням і звуком. Технологія aptX LL позбавлена цього недоліку; вона теж дає затримку, однак це запізнення виходить настільки малим, що людина його не помічає.
— Підтримка aptX Adaptive. Подальший розвиток aptX; фактично об'єднує в собі можливості aptX HD і aptX Low Latency, проте не обмежується цим. Однією з головних особливостей даного стандарту є так званий адаптивний бітрейт: кодек автоматично регулює фактичну швидкість передачі даних, виходячи з особливостей трансльованого контенту (музика, ігрове аудіо, голосовий зв'язок тощо) і завантаженості використовуваних частот. Це, зокрема, сприяє зниженню енергоспоживання і підвищенню надійності зв'язку; а спеціальні алгоритми дають змогу транслювати звук, за якістю порівнянний з aptX HD (24 біт/48 кГц), використовуючи в рази меншу кількість даних, що передаються. А мінімальна затримка передачі даних (на рівні aptX LL) робить цей кодек таким, відмінно підходить в тому числі для ігор і фільмів.
– Підтримка aptX Lossless. Наступна гілка розвитку технології aptX, що дозволяє передавати звук CD-якості бездротовою мережею Bluetooth без втрат і використання компресії. При цьому трансляція звуку з параметрами дискретизації 16 біт / 44.1 кГц здійснюється з бітрейтом порядку 1.4 Мбіт / с - це приблизно втричі швидше, ніж в редакції aptX Adaptive. Підтримку aptX Lossless почали впроваджувати з кінця 2021 року в рамках ініціативи Snapdragon Sound від Qualcomm, яка доступна на смартфонах, навушниках та колонках із процесором Snapdragon 8 Gen 1 та новішою.
— NFC-чип. NFC — технологія бездротового зв'язку на надмалих відстанях, до 10 см. Один з найпопулярніших варіантів застосування даної технології в смартфонах — безконтактні платежі, коли апарат фактично відіграє роль кредитної карти: досить піднести пристрій до терміналу з підтримкою безконтактної технології на зразок PayPass або PayWave. Інший поширений спосіб використання NFC — автоматичне з'єднання з іншими NFC-сумісними пристроями по Wi-Fi або Bluetooth: піднесені один до одного гаджети автоматично налаштовують з'єднання, і користувачеві залишається тільки підтвердити його. Технічно можливі й інші варіанти: розпізнавання смарт-карт і RFID-міток, застосування апарата в ролі проїзного, карти доступу тощо. Однак такі формати використання зустрічаються помітно рідше.
— ІЧ-порт. Інфрачервоний порт має вигляд невеликого «вічка», зазвичай, на верхньому торці телефону. Таке оснащення дає можливість перетворити телефон у пульт ДК для управління різною технікою — досить встановити відповідний додаток. При цьому зазначимо, що серед таких додатків можна знайти варіант практично під будь-який пристрій — починаючи з телевізорів і закінчуючи кондиціонерами, витяжками тощо. Відповідно, «пульт-смартфон» виходить досить універсальним.
— Рація. Вбудований модуль радіозв'язку, що дає можливість використовувати телефон в якості рації – для спілкування на відносно невеликих відстанях без використання SIM-карт. Зрозуміло, для такого спілкування буде потрібна інша рація (або телефон з цією функцією). Конкретні частоти, підтримувані вбудованим радіомодулем, варто уточнювати окремо; тим не менш, всі телефони з цією особливістю працюють в одному або декількох стандартних діапазонах. На практиці це означає, що вони здатні зв'язуватися не тільки з аналогічними телефонами, але і з класичними цивільними раціями – за умови збігу за підтримуваними діапазонами. Дальність зв'язку, як правило, досить невелика; проте, вбудована рація може виявитися досить корисною в тих ситуаціях, коли звичайний мобільний зв'язок малоефективний або недоступний. Характерні приклади таких ситуацій – перебування «далеко від цивілізації», в зоні слабкого покриття, або поїздка за кордон, де роумінг обходиться недешево.
– Супутниковий зв'язок. Функція супутникового зв'язку призначається для надсилання екстрених сповіщень рятувальним службам у надзвичайних ситуаціях. Смартфони з можливістю підключення до супутникових частот можуть спілкуватися зі службами екстреної допомоги в тих зонах, де немає покриття мобільних мереж. Для найкращого прийому сигналу від супутників користувачеві бажано перебувати на відкритому просторі. На етапі становлення функції можна передавати лише готові звернення. У перспективі планується підтримка повноцінного обміну повідомленнями через супутниковий зв'язок, однак за них стягуватиметься окрема плата.
Даний список включає два види характеристик. Перший — це безпосередньо технології зв'язку: Wi-Fi (включаючи прогресивні стандарти Wi-Fi 5 (802.11ac), Wi-Fi 6 (802.11ax), Wi-Fi 6E (802.11ax), Wi-Fi 7 (802.11be)), Bluetooth a> (зокрема нове покоління Bluetooth v 5 у вигляді версії 5.0, 5.1, 5.2, 5.3 та 5.4), NFC, супутниковий зв'язок. Другий різновид – додаткові функції, які реалізуються через той чи інший стандарт зв'язку: це насамперед підтримка aptX (в тому числі aptX HD і aptX Adaptive) і aptX Lossless) і навіть вбудована рація. Ось докладніший опис кожної з цих характеристик:
— Wi-Fi 4 (802.11 n). Першопочатково Wi-Fi — технологія бездротового зв'язку, яка в сучасних телефонах може застосовуватися як для виходу в Інтернет через бездротові то...чки доступу, так і для прямого зв'язку з іншими пристроями (зокрема, фотокамерами і дронами). Wi-Fi є обов'язковим для смартфонів, а ось в традиційних телефонах зустрічається вкрай рідко. Конкретно ж Wi-Fi 4 (802.11 n) забезпечує швидкість передачі даних до 600 Мбіт/с і використовує відразу два частотні діапазони — 2,4 ГГц і 5 ГГц, завдяки чому сумісний і з більш ранніми стандартами 802.11 b/g, і з більш новим Wi-Fi 5 (див. нижче). Wi-Fi 4 за сучасними мірками вважається порівняно скромним стандартом, однак для більшості задач його все одно цілком достатньо.
— Wi-Fi 5 (802.11 ac). Стандарт Wi-Fi (див. вище), який є спадкоємцем Wi-Fi 4. В теорії підтримує швидкості до 6,77 Гбіт/с, а також використовує діапазон 5 ГГц — він менш завантажений сторонніми сигналами і більш стійкий до перешкод, ніж традиційний 2,4 ГГц. В цілях сумісності в смартфоні з модулем Wi-Fi 5 може передбачатися підтримка і більш ранніх стандартів, однак цей момент не завадить уточнити окремо.
— WiGig (802.11 ad). Подальший, після Wi-Fi 5, розвиток стандартів Wi-Fi, що характеризується, насамперед, використанням діапазону 60 ГГц. За максимальною швидкістю фактично не відрізняється від Wi-Fi 5, однак вища частота збільшує пропускну здатність каналу, завдяки чому при одночасному зв'язку декількох гаджетів з одним загальним пристроєм (наприклад, роутером) швидкість зв'язку падає не так сильно, як у попередніх стандартах. З іншого боку, сигнал 802.11 ad майже не здатний проходити крізь стіни; виробники використовують різні хитрощі для компенсації цього недоліку, однак найкраща якість зв'язку все одно досягається лише при прямій видимості. Обладнання під стандарт WiGig поки що випускається порівняно мало, а з більш ранніми версіями Wi-Fi він не сумісний; тому в смартфонах зазвичай передбачається підтримка і інших стандартів.
— Wi-Fi 6 (802.11 ax). Стандарт, розроблений як безпосередній розвиток і удосконалення Wi-Fi 5. Використовує діапазони від 1 до 7 ГГц — тобто здатний працювати і на стандартних частотах 2,4 ГГц і 5 ГГц (зокрема з обладнанням попередніх стандартів), і в інших смугах частот. Максимальна швидкість передачі даних збільшилася до 10 Гбіт/с, проте основною перевагою Wi-Fi 6 стало навіть не це, а подальша оптимізація одночасної роботи декількох пристроїв на одному каналі (поліпшення технічних рішень, застосованих в Wi-Fi 5 і WiGig). Завдяки цьому Wi-Fi 6 дає найменше з сучасних стандартів падіння швидкості при завантаженому каналі.
– Wi-Fi 6E (802.11ax). Стандарт Wi-Fi 6E має технічну назву 802.11ax. Але на відміну від базового Wi-Fi 6 (докладніше див. відповідний пункт), який називається аналогічним чином, у ньому передбачається робота в незавантаженому діапазоні 6 ГГц. Загалом стандарт використовує 14 різних діапазонів частот, пропонуючи високу пропускну здатність в найбільш людних місцях з безліччю активних підключень. І він зворотно сумісний із попередніми версіями.
– Wi-Fi 7 (802.11be). Технологія, як і попередня Wi-Fi 6E, здатна працювати у трьох частотних діапазонах: 2.4 ГГц, 5 ГГц та 6 ГГц. При цьому максимальну ширину смуги пропускання в Wi-Fi 7 наростили зі 160 МГц до 320 МГц – чим ширший канал, тим більше даних він може передати. У стандарті IEEE 802.11be використовується модуляція 4096-QAM, що дає змогу вміщувати більше символів в одиниці передачі даних. З Wi-Fi 7 можна вичавити максимальну теоретичну швидкість обміну інформацією до 46 Гбіт/с. У контексті застосування бездротового підключення для стрімінгу та відеоігор дуже цікавою є впроваджена розробка MLO (Multi-Link Operation). З її допомогою можна агрегувати кілька каналів у різних діапазонах, що суттєво зменшує затримки при передачі даних, забезпечує низький та стабільний пінг. А мінімізувати затримки зв'язку за умови великої кількості підключених клієнтських пристроїв покликана технологія Multi-RU (Multiple Resource Unit).
— Bluetooth. Технологія прямого бездротового зв'язку між різними пристроями. У мобільних телефонах використовується переважно для підключення навушників, гарнітур і наручних гаджетів на зразок фітнес-браслетів, проте можливі й інші способи застосування — режим пульта ДУ, пряма передача файлів тощо. В сучасних мобільниках можуть зустрічатися різні версії Bluetooth, ось їх особливості:
- Bluetooth v 4.0. Принципове оновлення (після версії 3.0), що представило ще один формат передачі даних — Bluetooth з низьким енергоспоживанням (LE). Цей протокол розроблений в основному для мініатюрних пристроїв, що передають невеликі об'єми інформації, таких як фітнес-браслети і медичні датчики. Bluetooth LE дає можливість значно економити енергію при подібному зв'язку.
- Bluetooth v 4.1. Розвиток і удосконалення Bluetooth 4.0. Одним з ключових удосконалень стала оптимізація спільної роботи з модулями зв'язку 4G LTE — щоб Bluetooth і LTE не створювали перешкод один одному. Крім того, у цій версії з'явилася можливість одночасного використання Bluetooth-пристрою в декількох ролях — наприклад, для дистанційного управління зовнішнім пристроєм з одночасною трансляцією музики на навушники.
- Bluetooth v 4.2. Подальший, після 4.1, розвиток стандарту Bluetooth. Принципових оновлень не представив, проте отримав ряд поліпшень, які стосуються надійності і захисту від перешкод, а також покращену сумісність з «Інтернетом речей» (Internet Of Things)
- Bluetooth v 5.0. Версія, представлена в 2016 році. Ключовими нововведеннями стало подальше розширення можливостей, пов'язаних з «Інтернетом речей». Зокрема, в протоколі Bluetooth Low Energy (див. вище) з'явилася можливість збільшувати швидкість передачі даних вдвічі (до 2 Мбіт/с) ціною зменшення дальності, а також збільшувати дальність вчетверо ціною зменшення швидкості; крім того, був введений ряд поліпшень, які стосуються одночасної роботи з великою кількістю підключених пристроїв.
- Bluetooth v 5.1. Оновлення описаної вище версії v 5.0. Крім загальних поліпшень якості та надійності зв'язку, у цьому оновленні була реалізована така цікава можливість, як визначення напряму, з якого надходить Bluetooth-сигнал. Завдяки цьому з'являється можливість визначати місце розташування підключених пристроїв з точністю до сантиметра, що може стати в нагоді, наприклад, при пошуку бездротових навушників.
- Bluetooth v5.2. Наступне, після 5.1, оновлення Bluetooth 5 покоління. Основними нововведеннями в даній версії став ряд поліпшень безпеки, додаткова оптимізація енергоспоживання в режимі LE і новий формат аудіосигналу для синхронізації паралельного відтворення на декількох пристроях.
- Bluetooth v 5.3. Протокол бездротового зв'язку Bluetooth v 5.3 був узвичаєний на зорі 2022 року. З нововведень у ньому прискорили процес узгодження каналу зв'язку між контролером і пристроєм, реалізували функцію швидкого перемикання між станом роботи в малому робочому циклі та високошвидкісному режимі, покращили пропускну здатність та стабільність з'єднання за рахунок зниження сприйнятливості до перешкод. При несподіваному виникненні перешкод у режимі роботи з низьким енергоспоживанням Low Energy прискорено процедуру вибору каналу зв'язку для перемикання. Принципових нововведень у протоколі 5.3 не представлено, проте ряд якісних поліпшень в ньому очевидні.
- Bluetooth v 5.4. У версії протоколу 5.4, який представили на початку 2023 року, збільшили радіус дії та швидкість обміну даними, що добре підходить для використання у додатках, що потребують зв'язку на великих відстанях (наприклад, системах «розумного дому»). Також у Bluetooth v 5.4 удосконалили енергозберігаючий режим BLE. Ця версія протоколу використовує нові функції безпеки для захисту даних від несанкціонованого доступу, має підвищену надійність з'єднання за рахунок вибору найкращого каналу для зв'язку та запобігає втратам з'єднань через перешкоди.
— Підтримка aptX. Технологія aptX була розроблена для поліпшення якості звуку, що передається по Bluetooth. При передачі звуку в звичайному форматі, без aptX, сигнал досить сильно стискається, що позначається на якості звучання; це не критично при розмові по телефону, проте може помітно зіпсувати враження від прослуховування музики. Зі свого боку, aptX дає змогу передавати звук практично без стиснення і досягати якості звучання, порівнянної з дротовим підключенням. Такі можливості особливо оцінять меломани, які віддають перевагу Bluetooth-навушникам або бездротовій акустиці. Звичайно, для використання aptX його повинні підтримувати і смартфон, і зовнішній аудіопристрій.
— Підтримка aptX HD. aptX HD являє собою подальший розвиток і поліпшення оригінальної технології aptX, що дає змогу передавати звук у ще більш високій якості — Hi-Res (24-bit/48kHz). За заявою творців, цей стандарт дає можливість досягти якості сигналу, що перевершує AudioCD, та чистоти звуку, порівнянної з дротовим зв'язком. Останнє нерідко піддається сумніву, однак можна стверджувати, що загалом aptX HD забезпечує дуже високу якість звуку. З іншого боку, всі переваги цієї технології стають помітні тільки на Hi-Res аудіо з якістю 24-bit/48kHz або вище; у іншому разі якість обмежується не стільки особливостями з'єднання, скільки властивостями вихідних файлів.
— Підтримка aptX LL. Модифікація технології aptX, розрахована на максимальне зниження затримок при передачі сигналу. Кодування і декодування сигналу при передачі звуку через Bluetooth з aptX неминуче займає деякий час; це не критично при прослуховуванні музики, однак у відео або іграх може виникнути значна розсинхронізація між зображенням і звуком. Технологія aptX LL позбавлена цього недоліку; вона теж дає затримку, однак це запізнення виходить настільки малим, що людина його не помічає.
— Підтримка aptX Adaptive. Подальший розвиток aptX; фактично об'єднує в собі можливості aptX HD і aptX Low Latency, проте не обмежується цим. Однією з головних особливостей даного стандарту є так званий адаптивний бітрейт: кодек автоматично регулює фактичну швидкість передачі даних, виходячи з особливостей трансльованого контенту (музика, ігрове аудіо, голосовий зв'язок тощо) і завантаженості використовуваних частот. Це, зокрема, сприяє зниженню енергоспоживання і підвищенню надійності зв'язку; а спеціальні алгоритми дають змогу транслювати звук, за якістю порівнянний з aptX HD (24 біт/48 кГц), використовуючи в рази меншу кількість даних, що передаються. А мінімальна затримка передачі даних (на рівні aptX LL) робить цей кодек таким, відмінно підходить в тому числі для ігор і фільмів.
– Підтримка aptX Lossless. Наступна гілка розвитку технології aptX, що дозволяє передавати звук CD-якості бездротовою мережею Bluetooth без втрат і використання компресії. При цьому трансляція звуку з параметрами дискретизації 16 біт / 44.1 кГц здійснюється з бітрейтом порядку 1.4 Мбіт / с - це приблизно втричі швидше, ніж в редакції aptX Adaptive. Підтримку aptX Lossless почали впроваджувати з кінця 2021 року в рамках ініціативи Snapdragon Sound від Qualcomm, яка доступна на смартфонах, навушниках та колонках із процесором Snapdragon 8 Gen 1 та новішою.
— NFC-чип. NFC — технологія бездротового зв'язку на надмалих відстанях, до 10 см. Один з найпопулярніших варіантів застосування даної технології в смартфонах — безконтактні платежі, коли апарат фактично відіграє роль кредитної карти: досить піднести пристрій до терміналу з підтримкою безконтактної технології на зразок PayPass або PayWave. Інший поширений спосіб використання NFC — автоматичне з'єднання з іншими NFC-сумісними пристроями по Wi-Fi або Bluetooth: піднесені один до одного гаджети автоматично налаштовують з'єднання, і користувачеві залишається тільки підтвердити його. Технічно можливі й інші варіанти: розпізнавання смарт-карт і RFID-міток, застосування апарата в ролі проїзного, карти доступу тощо. Однак такі формати використання зустрічаються помітно рідше.
— ІЧ-порт. Інфрачервоний порт має вигляд невеликого «вічка», зазвичай, на верхньому торці телефону. Таке оснащення дає можливість перетворити телефон у пульт ДК для управління різною технікою — досить встановити відповідний додаток. При цьому зазначимо, що серед таких додатків можна знайти варіант практично під будь-який пристрій — починаючи з телевізорів і закінчуючи кондиціонерами, витяжками тощо. Відповідно, «пульт-смартфон» виходить досить універсальним.
— Рація. Вбудований модуль радіозв'язку, що дає можливість використовувати телефон в якості рації – для спілкування на відносно невеликих відстанях без використання SIM-карт. Зрозуміло, для такого спілкування буде потрібна інша рація (або телефон з цією функцією). Конкретні частоти, підтримувані вбудованим радіомодулем, варто уточнювати окремо; тим не менш, всі телефони з цією особливістю працюють в одному або декількох стандартних діапазонах. На практиці це означає, що вони здатні зв'язуватися не тільки з аналогічними телефонами, але і з класичними цивільними раціями – за умови збігу за підтримуваними діапазонами. Дальність зв'язку, як правило, досить невелика; проте, вбудована рація може виявитися досить корисною в тих ситуаціях, коли звичайний мобільний зв'язок малоефективний або недоступний. Характерні приклади таких ситуацій – перебування «далеко від цивілізації», в зоні слабкого покриття, або поїздка за кордон, де роумінг обходиться недешево.
– Супутниковий зв'язок. Функція супутникового зв'язку призначається для надсилання екстрених сповіщень рятувальним службам у надзвичайних ситуаціях. Смартфони з можливістю підключення до супутникових частот можуть спілкуватися зі службами екстреної допомоги в тих зонах, де немає покриття мобільних мереж. Для найкращого прийому сигналу від супутників користувачеві бажано перебувати на відкритому просторі. На етапі становлення функції можна передавати лише готові звернення. У перспективі планується підтримка повноцінного обміну повідомленнями через супутниковий зв'язок, однак за них стягуватиметься окрема плата.
Порти підключення
Дротові роз'єми, передбачені в конструкції телефону.
В даному пункті зазвичай уточнюється тип універсального роз'єма (найчастіше USB-C, а також наявність гнізда mini-jack (3.5 мм) (є апарати і без такого гнізда). Також тут може вказуватися інтерфейс порту USB-C аж до високошвидкісної третьої версії ( USB-C v 3 ), розташування роз'єму 3.5 мм (виходу на навушники) і наявність додаткових портів, більш специфічного призначення.
Універсальні роз'єми застосовуються насамперед для зарядки батареї, для підключення до телефону різних аксесуарів і для з'єднання самого апарата з комп'ютером через кабель; порт 3.5 мм, зі свого боку, призначений в основному для навушників і інших аудіоаксесуарів, хоча можливі і інші формати використання. Ось більше детальний опис різних видів роз'ємів:
— USB-C. Відносно новий тип універсального інтерфейсу, свого роду спадкоємець microUSB, який все ширше застосовується в мобільних апаратах. USB-C відрізняється від попередника насамперед дещо збільшеними розмірами і зручною двосторонньою конструкцією: завдяки їй немає різниці, якою стороною вставляти штекер. Крім того, цей інтерфейс дає змогу реалізувати більше прогресивні функції, ніж microUSB — зокрема, окремі технології швидкої зарядки першопочатково створювалися саме під USB-C. Також відзначимо, що в характеристиках може уточ...нюватися стандарт USB, підтримуваний роз'ємом цього типу. На сьогодні зустрічаються такі варіанти:
— Lightning. Фірмовий роз'єм компанії Apple, серед смартфонів застосовується виключно в iPhone. Має двосторонню конструкцію, що дає змогу підключати штекер будь-якою стороною. В сучасних «айфонах» використовується і як універсальний, і для підключення навушників (в 2016 році Apple в цих пристроях відмовилася від аудіовиходу 3.5 мм).
— Фірмовий роз'єм. Той чи інший універсальний роз'єм, що не відноситься до описаних вище типів. В наш час таке оснащення зустрічається вкрай рідко — стандартні інтерфейси є більше зручними і універсальними, оскільки дають змогу використовувати не тільки «рідні» аксесуари, але і рішення від сторонніх виробників.
— USB-A. Повнорозмірний порт USB — на зразок тих, що застосовуються в ПК і ноутбуках для підключення різної периферії. У телефонах має схоже призначення, використовується в основному для флешок та інших зовнішніх аксесуарів (конкретний набір підтримуваних пристроїв варто уточнювати окремо). Як правило, доповнюється більше традиційним універсальним роз'ємом на зразок microUSB або USB-C; в цілому, з низки причин, зустрічається дуже рідко.
— Магнітний конектор. Конектор, в якому для утримання кабелю використовується не стандартна система «штекер-гніздо», а постійний магніт. Подібні пристосування використовуються переважно в апаратах з захистом від води (див. «Захист від води»), причому найчастіше — для зарядки акумулятора і в доповнення до стандартних універсальних роз'ємів (зазвичай microUSB або USB-C). Головна зручність магнітного конектора полягає в тому, що для захисту від води йому не потрібні заглушки. Завдяки цьому, по-перше, спрощується підключення і відключення зарядника, по-друге, зводиться до мінімуму знос заглушок на стандартних портах — їх не потрібно щоразу відкривати і закривати для зарядки. Правда, для магнітного конектора підходить тільки спеціальний «рідний» кабель; однак на випадок втрати або поломки цього кабелю може передбачатися можливість зарядки звичайним способом, через традиційний універсальний роз'єм.
— Контакти для модулів. Контакти для підключення спеціальних додаткових модулів, що розширюють функціонал апарата. Таке оснащення також зустрічається в окремих захищених телефонах. Самі модулі зазвичай являють собою свого роду «чохли», що надягають на апарат з задньої сторони; в такому «чохлі» може знаходитися, наприклад, додатковий акумулятор, геймпад або навіть тепловізор.
— Mini-jack (3.5 мм). Роз'єм, застосовуваний в основному для підключення дротяних навушників і інших звукових пристроїв (наприклад, портативних колонок). Таке підключення надзвичайно популярне серед аудіоаксесуарів (причому не тільки «мобільного» призначення); так що знайти навушники, гарнітуру або колонки під цей роз'єм зазвичай не становить проблем. Крім того, гніздо 3.5 мм може застосовуватися і для більше специфічних завдань — наприклад, підключення зчитувача карт або обміну даними з фітнес-датчиками і іншим специфічним обладнанням. Втім, такі можливості використовуються рідко і потребують встановлення спеціальних додатків, а ось підключення навушників — це первісна функція такого роз'єму, доступна за замовчуванням. Так що роз'єм mini-jack нерідко називають «виходом на навушники».
— Розташування виходу на навушники. Описаний вище вихід 3.5 мм в сучасних телефонах може розташовуватися на верхньому, нижньому або боковому торці апарата. Втім, останній варіант в цілому менш зручний, ніж перші два, а тому зустрічається рідко. А вибір за даним показником залежить насамперед від того, як саме ви збираєтеся носити телефон і з якого боку до нього найзручніше буде підключати навушники; для різних ситуацій оптимальні варіанти також будуть різними.
В даному пункті зазвичай уточнюється тип універсального роз'єма (найчастіше USB-C, а також наявність гнізда mini-jack (3.5 мм) (є апарати і без такого гнізда). Також тут може вказуватися інтерфейс порту USB-C аж до високошвидкісної третьої версії ( USB-C v 3 ), розташування роз'єму 3.5 мм (виходу на навушники) і наявність додаткових портів, більш специфічного призначення.
Універсальні роз'єми застосовуються насамперед для зарядки батареї, для підключення до телефону різних аксесуарів і для з'єднання самого апарата з комп'ютером через кабель; порт 3.5 мм, зі свого боку, призначений в основному для навушників і інших аудіоаксесуарів, хоча можливі і інші формати використання. Ось більше детальний опис різних видів роз'ємів:
— USB-C. Відносно новий тип універсального інтерфейсу, свого роду спадкоємець microUSB, який все ширше застосовується в мобільних апаратах. USB-C відрізняється від попередника насамперед дещо збільшеними розмірами і зручною двосторонньою конструкцією: завдяки їй немає різниці, якою стороною вставляти штекер. Крім того, цей інтерфейс дає змогу реалізувати більше прогресивні функції, ніж microUSB — зокрема, окремі технології швидкої зарядки першопочатково створювалися саме під USB-C. Також відзначимо, що в характеристиках може уточ...нюватися стандарт USB, підтримуваний роз'ємом цього типу. На сьогодні зустрічаються такі варіанти:
- USB-C 3.2 gen1. Стандарт, раніше відомий як USB 3.0 і USB 3.1 gen1. Забезпечує швидкість передачі даних до 4,8 Гбіт/с.
- USB-C 3.2 gen2. Сучасна назва стандарту, що раніше називався USB 3.1, потім USB 3.1 gen2. Швидкість підключення цього інтерфейсу може досягати 10 Гбіт/с.
- USB-C 3.2 gen2x2. Стандарт (раніше відомий як USB 3.2), що забезпечує вдвічі більшу швидкість, ніж «звичайний» USB 3.2 gen2 — тобто до 20 Гбіт/с. На відміну від попередніх версій, був створений спеціально під роз'єм USB-C.
— Lightning. Фірмовий роз'єм компанії Apple, серед смартфонів застосовується виключно в iPhone. Має двосторонню конструкцію, що дає змогу підключати штекер будь-якою стороною. В сучасних «айфонах» використовується і як універсальний, і для підключення навушників (в 2016 році Apple в цих пристроях відмовилася від аудіовиходу 3.5 мм).
— Фірмовий роз'єм. Той чи інший універсальний роз'єм, що не відноситься до описаних вище типів. В наш час таке оснащення зустрічається вкрай рідко — стандартні інтерфейси є більше зручними і універсальними, оскільки дають змогу використовувати не тільки «рідні» аксесуари, але і рішення від сторонніх виробників.
— USB-A. Повнорозмірний порт USB — на зразок тих, що застосовуються в ПК і ноутбуках для підключення різної периферії. У телефонах має схоже призначення, використовується в основному для флешок та інших зовнішніх аксесуарів (конкретний набір підтримуваних пристроїв варто уточнювати окремо). Як правило, доповнюється більше традиційним універсальним роз'ємом на зразок microUSB або USB-C; в цілому, з низки причин, зустрічається дуже рідко.
— Магнітний конектор. Конектор, в якому для утримання кабелю використовується не стандартна система «штекер-гніздо», а постійний магніт. Подібні пристосування використовуються переважно в апаратах з захистом від води (див. «Захист від води»), причому найчастіше — для зарядки акумулятора і в доповнення до стандартних універсальних роз'ємів (зазвичай microUSB або USB-C). Головна зручність магнітного конектора полягає в тому, що для захисту від води йому не потрібні заглушки. Завдяки цьому, по-перше, спрощується підключення і відключення зарядника, по-друге, зводиться до мінімуму знос заглушок на стандартних портах — їх не потрібно щоразу відкривати і закривати для зарядки. Правда, для магнітного конектора підходить тільки спеціальний «рідний» кабель; однак на випадок втрати або поломки цього кабелю може передбачатися можливість зарядки звичайним способом, через традиційний універсальний роз'єм.
— Контакти для модулів. Контакти для підключення спеціальних додаткових модулів, що розширюють функціонал апарата. Таке оснащення також зустрічається в окремих захищених телефонах. Самі модулі зазвичай являють собою свого роду «чохли», що надягають на апарат з задньої сторони; в такому «чохлі» може знаходитися, наприклад, додатковий акумулятор, геймпад або навіть тепловізор.
— Mini-jack (3.5 мм). Роз'єм, застосовуваний в основному для підключення дротяних навушників і інших звукових пристроїв (наприклад, портативних колонок). Таке підключення надзвичайно популярне серед аудіоаксесуарів (причому не тільки «мобільного» призначення); так що знайти навушники, гарнітуру або колонки під цей роз'єм зазвичай не становить проблем. Крім того, гніздо 3.5 мм може застосовуватися і для більше специфічних завдань — наприклад, підключення зчитувача карт або обміну даними з фітнес-датчиками і іншим специфічним обладнанням. Втім, такі можливості використовуються рідко і потребують встановлення спеціальних додатків, а ось підключення навушників — це первісна функція такого роз'єму, доступна за замовчуванням. Так що роз'єм mini-jack нерідко називають «виходом на навушники».
— Розташування виходу на навушники. Описаний вище вихід 3.5 мм в сучасних телефонах може розташовуватися на верхньому, нижньому або боковому торці апарата. Втім, останній варіант в цілому менш зручний, ніж перші два, а тому зустрічається рідко. А вибір за даним показником залежить насамперед від того, як саме ви збираєтеся носити телефон і з якого боку до нього найзручніше буде підключати навушники; для різних ситуацій оптимальні варіанти також будуть різними.
Функції та можливості
Додаткові функції і можливості апарата.
У сучасних мобільних телефонах (особливо смартфонах) може передбачатися дуже велика додаткова функціональність. Це можуть бути як уже звичні можливості, багато з яких безпосередньо пов'язані з оригінальним призначенням апарата, так і досить нові та/або незвичайні функції. До першої категорії можна віднести кнопку екстреного виклику (часто зустрічається на телефонах для літніх людей), шумозаглушення, FM-приймач, індикатор повідомлень і датчик освітлення. Друга категорія включає сканер обличчя та відбитка пальця (останній може розташовуватися на задній кришці, збоку, спереду і навіть прямо в екрані), гіроскоп, прогресивний повноцінний ліхтарик, стереозвук, об'ємний 3D-звук, Hi-Res Audio і навіть таку екзотику, як барометр. Ось більше докладний опис кожного з цих варіантів:
<...br> — Сканер обличчя (FaceID). Особлива технологія розпізнавання обличчя користувача — не просто за рахунок фотографування, а за рахунок побудови тривимірної моделі обличчя на основі даних зі спеціального модуля на передній панелі. Ця технологія постійно вдосконалюється, в наш час вона здатна враховувати зміну зачіски і рослинності на обличчі, наявність окулярів, макіяжу тощо. Водночас слабкими місцями поки залишається розпізнавання близнюків і дитячих обличч (на них менше індивідуальних особливостей, ніж у дорослих). Основне застосування сканера обличчя — аутентифікація при розблокуванні смартфона, вході в додатки, проведенні платежів тощо. Водночас можливі й інші, більше оригінальні варіанти використання. Наприклад, в деяких додатках сканер обличчя зчитує міміку користувача, а потім цю міміку повторює пичка на екрані телефону.
— Сканер відбитка пальця. Пристосування для зчитування відбитку пальця. Використовується переважно для авторизації користувача — наприклад, при розблокуванні апарата, при вході в певні додатки або акаунти, при підтвердженні платежів тощо. Що стосується різних варіантів розташування, то найбільшою популярністю в наш час користуються сканери в задній кришці апарата, — до такого датчика можна доторкнутися вказівним пальцем, не випускаючи смартфон з рук і практично не змінюючи хвату. Аналогічним чином працює і сканер на боковому торці, проте найчастіше для спрацьовування потрібно провести по ньому пальцем, а не просто доторкнутися. Такій формат роботи передбачається як для уникнення помилкових спрацьовувань при звичайному утриманні (зазвичай сканер знаходиться якраз під великим пальцем правої руки), так і через невелику площу датчика, що не дає змогу зчитати досить великий фрагмент відбитка без руху пальця. Зі свого боку, датчики на передній панелі деякий час тому були досить популярні, зокрема, завдяки Apple, яка першою щільно впровадила розпізнавання відбитків у свої гаджети; «яблучні» смартфони дотепер традиційно використовують саме переднє розташування сканера. Однак подібне розташування неминуче збільшує розміри нижньої рамки, тому все більшу популярність у наш час набуває інший варіант — сканери, що встановлені прямо в екрані (точніше, під матрицю екрану) і не займають зайвого місця на передній панелі.
— Стереозвук. Можливість відтворювати повноцінний стереозвук через власні динаміки телефону, без зовнішніх аудіопристроїв. Для цієї задачі динаміків повинно бути як мінімум два. Це ускладнює конструкцію і підвищує її вартість, зате позитивно позначається на якості звучання: звук виходить більш виразним і деталізованим, ніж при використанні одного динаміка, він має ефект об'ємності, а також більш високу гучність.
– Об'ємний 3D-звук. Механіка просторового об'ємного звучання з локалізацією джерел звуку в тривимірному просторі дозволяє глибоко поринути в атмосферу фільмів, насолодитися прослуховуванням аудіотреків або повністю зануритися в мобільний геймплей. Алгоритми реалізації 3D-звуку в смартфонах відрізняються щодо програмної та апаратної підтримки, проте всі вони націлені на досягнення ефекту реалістичності звукової сцени. Зазначимо, що під підтримкою об'ємного 3D-звучання можуть матися на увазі як загальнопоширені технології на кшталт Dolby Atmos або DTS:X Ultra, так і фірмові рішення від окремих аудіобрендів, що доклали руку до звукової підсистеми мобільного пристрою (AKG, JBL, Harman, Huawei/Honor Histen тощо).
– Hi-Res Audio. Підтримка мобільним пристроєм звуку високої роздільної здатності Hi-Res Audio – цифрового сигналу з параметрами від 96 кГц/24 біт. Аудіотреки у такому форматі звучать максимально близько до оригінальних задумів авторів композицій. Як результат забезпечується звучання, максимально наближене до записуваного в студії.
— FM-приймач. Вбудований модуль для прийому радіостанцій, що ведуть мовлення в FM-діапазоні. У деяких апаратах підтримуються і інші діапазони, проте найбільшою популярністю в наш час користуються саме FM (завдяки можливості передавати стереозвук), саме в ньому зазвичай ведуть мовлення музичні радіостанції. Зазначимо, що деяким апаратам для впевненого прийому може знадобитися підключення дротових навушників — їх кабель відіграє роль зовнішньої антени.
– Індикатор повідомлень. Фізично окремий світловий маячок, що пульсує або безперервно горить у відповідь на вхідні сповіщення про пропущені виклики та отримані повідомлення (зокрема з месенджерів та клієнтів соцмереж). Також лампочка-індикатор зазвичай сигналізує про низький залишок рівня заряду акумуляторної батареї смартфона і світиться під час процедури дозаправки акумулятора. Реалізація індикатора сповіщень може бути різною: в одних телефонів він однобарвний, в інших – має кольорові кодування сигналів, що гнучко регулюються під ті чи інші події через меню налаштувань. Світловий маячок дає можливість візуально оцінити наявність вхідних повідомлень без необхідності вмикати екран смартфона.
— Кнопка екстреного виклику. Окрема кнопка, призначена для використання в критичних ситуаціях. Конкретний функціонал кнопки може бути різним, залежно від моделі: відправлення «тривожних» SMS на обрані номери, автоматичний прийом дзвінків з цих номерів чи виклик на них по черзі, ввімкнення сирени тощо. В будь-якому випадку «екстрена» кнопка зазвичай робиться добре помітною, а її наявність особливо корисна, якщо телефон використовується літньою людиною (власне, в спеціалізованих апаратах, призначених для людей у віці, дана функція є практично обов'язковою).
— Шумозаглушення. Електронний фільтр, що очищує голос користувача від сторонніх шумів (звуків вулиці, гудіння вітру в решітці мікрофона тощо). Таким чином, співрозмовник на іншому кінці лінії чує тільки голос, практично без зайвих звуків. Зрозуміло, жодна система шумозаглушення не є ідеальною; однак здебільшого ця функція помітно покращує якість речі, переданої телефоном співрозмовнику.
— Гіроскоп. Пристрій, що відстежує повороти мобільного телефону в просторі. Сучасні гіроскопи, як правило, працюють по всім трьом осям і здатні розпізнавати і кут, і швидкість повороту; крім того, ця функція практично обов'язково означає наявність акселерометра, який дає змогу (крім іншого) визначати струси і різкі зміщення корпуса.
— Повноцінний ліхтарик. Наявність в телефоні прогресивного ліхтарика — більше потужного і функціонального, ніж звичайний. Конкретна конструкція і можливості такого світильника можуть бути різними. Так, в одних апаратах передбачається окремий світлодіод (або набір світлодіодів) на верхньому торці, і це джерело світла використовується тільки в якості ліхтарика. В інших (переважно смартфонах) мова йде про особливу конструкцію спалаху: він складається з декількох світлодіодів, причому для підсвічування під час зйомки зазвичай використовується лише частина з них, а для роботи в режимі світильника — все відразу. А додатковий функціонал такого джерела освітлення може включати лазерну указку, фокусування променя, регулювання яскравості тощо. В будь-якому разі більшість моделей з цією особливістю належать до захищених пристроїв з підвищеною стійкістю до пилу, вологи і ударів (однак є і винятки).
— Датчик освітлення. Сенсор, який відстежує рівень зовнішнього освітлення. Використовується в основному для автоматичного регулювання яскравості екрану: при яскравому зовнішньому освітленні вона підвищується, щоб зображення залишалося видимим, а в сутінках і темряві — знижується, що дає змогу економити заряд батареї і знижує стомлюваність очей.
— Барометр. Датчик для виміру атмосферного тиску. Сам по собі барометр тільки визначає цей тиск в поточний момент часу, а от способи використання таких даних можуть бути різними, залежно від встановленого на телефоні ПО. Приміром, деякі навігаційні додатки можуть визначати перепад висот між окремими точками на місцевості за різницею атмосферного тиску в цих точках; а в метеорологічних програмах дані з барометра можуть поліпшити точність прогнозу погоди. Також дана функція буде корисна метеочутливим людям: вона сигналізує про зміну погоди, даючи змогу визначити причину нездужань і вжити заходів для їх усунення.
У сучасних мобільних телефонах (особливо смартфонах) може передбачатися дуже велика додаткова функціональність. Це можуть бути як уже звичні можливості, багато з яких безпосередньо пов'язані з оригінальним призначенням апарата, так і досить нові та/або незвичайні функції. До першої категорії можна віднести кнопку екстреного виклику (часто зустрічається на телефонах для літніх людей), шумозаглушення, FM-приймач, індикатор повідомлень і датчик освітлення. Друга категорія включає сканер обличчя та відбитка пальця (останній може розташовуватися на задній кришці, збоку, спереду і навіть прямо в екрані), гіроскоп, прогресивний повноцінний ліхтарик, стереозвук, об'ємний 3D-звук, Hi-Res Audio і навіть таку екзотику, як барометр. Ось більше докладний опис кожного з цих варіантів:
<...br> — Сканер обличчя (FaceID). Особлива технологія розпізнавання обличчя користувача — не просто за рахунок фотографування, а за рахунок побудови тривимірної моделі обличчя на основі даних зі спеціального модуля на передній панелі. Ця технологія постійно вдосконалюється, в наш час вона здатна враховувати зміну зачіски і рослинності на обличчі, наявність окулярів, макіяжу тощо. Водночас слабкими місцями поки залишається розпізнавання близнюків і дитячих обличч (на них менше індивідуальних особливостей, ніж у дорослих). Основне застосування сканера обличчя — аутентифікація при розблокуванні смартфона, вході в додатки, проведенні платежів тощо. Водночас можливі й інші, більше оригінальні варіанти використання. Наприклад, в деяких додатках сканер обличчя зчитує міміку користувача, а потім цю міміку повторює пичка на екрані телефону.
— Сканер відбитка пальця. Пристосування для зчитування відбитку пальця. Використовується переважно для авторизації користувача — наприклад, при розблокуванні апарата, при вході в певні додатки або акаунти, при підтвердженні платежів тощо. Що стосується різних варіантів розташування, то найбільшою популярністю в наш час користуються сканери в задній кришці апарата, — до такого датчика можна доторкнутися вказівним пальцем, не випускаючи смартфон з рук і практично не змінюючи хвату. Аналогічним чином працює і сканер на боковому торці, проте найчастіше для спрацьовування потрібно провести по ньому пальцем, а не просто доторкнутися. Такій формат роботи передбачається як для уникнення помилкових спрацьовувань при звичайному утриманні (зазвичай сканер знаходиться якраз під великим пальцем правої руки), так і через невелику площу датчика, що не дає змогу зчитати досить великий фрагмент відбитка без руху пальця. Зі свого боку, датчики на передній панелі деякий час тому були досить популярні, зокрема, завдяки Apple, яка першою щільно впровадила розпізнавання відбитків у свої гаджети; «яблучні» смартфони дотепер традиційно використовують саме переднє розташування сканера. Однак подібне розташування неминуче збільшує розміри нижньої рамки, тому все більшу популярність у наш час набуває інший варіант — сканери, що встановлені прямо в екрані (точніше, під матрицю екрану) і не займають зайвого місця на передній панелі.
— Стереозвук. Можливість відтворювати повноцінний стереозвук через власні динаміки телефону, без зовнішніх аудіопристроїв. Для цієї задачі динаміків повинно бути як мінімум два. Це ускладнює конструкцію і підвищує її вартість, зате позитивно позначається на якості звучання: звук виходить більш виразним і деталізованим, ніж при використанні одного динаміка, він має ефект об'ємності, а також більш високу гучність.
– Об'ємний 3D-звук. Механіка просторового об'ємного звучання з локалізацією джерел звуку в тривимірному просторі дозволяє глибоко поринути в атмосферу фільмів, насолодитися прослуховуванням аудіотреків або повністю зануритися в мобільний геймплей. Алгоритми реалізації 3D-звуку в смартфонах відрізняються щодо програмної та апаратної підтримки, проте всі вони націлені на досягнення ефекту реалістичності звукової сцени. Зазначимо, що під підтримкою об'ємного 3D-звучання можуть матися на увазі як загальнопоширені технології на кшталт Dolby Atmos або DTS:X Ultra, так і фірмові рішення від окремих аудіобрендів, що доклали руку до звукової підсистеми мобільного пристрою (AKG, JBL, Harman, Huawei/Honor Histen тощо).
– Hi-Res Audio. Підтримка мобільним пристроєм звуку високої роздільної здатності Hi-Res Audio – цифрового сигналу з параметрами від 96 кГц/24 біт. Аудіотреки у такому форматі звучать максимально близько до оригінальних задумів авторів композицій. Як результат забезпечується звучання, максимально наближене до записуваного в студії.
— FM-приймач. Вбудований модуль для прийому радіостанцій, що ведуть мовлення в FM-діапазоні. У деяких апаратах підтримуються і інші діапазони, проте найбільшою популярністю в наш час користуються саме FM (завдяки можливості передавати стереозвук), саме в ньому зазвичай ведуть мовлення музичні радіостанції. Зазначимо, що деяким апаратам для впевненого прийому може знадобитися підключення дротових навушників — їх кабель відіграє роль зовнішньої антени.
– Індикатор повідомлень. Фізично окремий світловий маячок, що пульсує або безперервно горить у відповідь на вхідні сповіщення про пропущені виклики та отримані повідомлення (зокрема з месенджерів та клієнтів соцмереж). Також лампочка-індикатор зазвичай сигналізує про низький залишок рівня заряду акумуляторної батареї смартфона і світиться під час процедури дозаправки акумулятора. Реалізація індикатора сповіщень може бути різною: в одних телефонів він однобарвний, в інших – має кольорові кодування сигналів, що гнучко регулюються під ті чи інші події через меню налаштувань. Світловий маячок дає можливість візуально оцінити наявність вхідних повідомлень без необхідності вмикати екран смартфона.
— Кнопка екстреного виклику. Окрема кнопка, призначена для використання в критичних ситуаціях. Конкретний функціонал кнопки може бути різним, залежно від моделі: відправлення «тривожних» SMS на обрані номери, автоматичний прийом дзвінків з цих номерів чи виклик на них по черзі, ввімкнення сирени тощо. В будь-якому випадку «екстрена» кнопка зазвичай робиться добре помітною, а її наявність особливо корисна, якщо телефон використовується літньою людиною (власне, в спеціалізованих апаратах, призначених для людей у віці, дана функція є практично обов'язковою).
— Шумозаглушення. Електронний фільтр, що очищує голос користувача від сторонніх шумів (звуків вулиці, гудіння вітру в решітці мікрофона тощо). Таким чином, співрозмовник на іншому кінці лінії чує тільки голос, практично без зайвих звуків. Зрозуміло, жодна система шумозаглушення не є ідеальною; однак здебільшого ця функція помітно покращує якість речі, переданої телефоном співрозмовнику.
— Гіроскоп. Пристрій, що відстежує повороти мобільного телефону в просторі. Сучасні гіроскопи, як правило, працюють по всім трьом осям і здатні розпізнавати і кут, і швидкість повороту; крім того, ця функція практично обов'язково означає наявність акселерометра, який дає змогу (крім іншого) визначати струси і різкі зміщення корпуса.
— Повноцінний ліхтарик. Наявність в телефоні прогресивного ліхтарика — більше потужного і функціонального, ніж звичайний. Конкретна конструкція і можливості такого світильника можуть бути різними. Так, в одних апаратах передбачається окремий світлодіод (або набір світлодіодів) на верхньому торці, і це джерело світла використовується тільки в якості ліхтарика. В інших (переважно смартфонах) мова йде про особливу конструкцію спалаху: він складається з декількох світлодіодів, причому для підсвічування під час зйомки зазвичай використовується лише частина з них, а для роботи в режимі світильника — все відразу. А додатковий функціонал такого джерела освітлення може включати лазерну указку, фокусування променя, регулювання яскравості тощо. В будь-якому разі більшість моделей з цією особливістю належать до захищених пристроїв з підвищеною стійкістю до пилу, вологи і ударів (однак є і винятки).
— Датчик освітлення. Сенсор, який відстежує рівень зовнішнього освітлення. Використовується в основному для автоматичного регулювання яскравості екрану: при яскравому зовнішньому освітленні вона підвищується, щоб зображення залишалося видимим, а в сутінках і темряві — знижується, що дає змогу економити заряд батареї і знижує стомлюваність очей.
— Барометр. Датчик для виміру атмосферного тиску. Сам по собі барометр тільки визначає цей тиск в поточний момент часу, а от способи використання таких даних можуть бути різними, залежно від встановленого на телефоні ПО. Приміром, деякі навігаційні додатки можуть визначати перепад висот між окремими точками на місцевості за різницею атмосферного тиску в цих точках; а в метеорологічних програмах дані з барометра можуть поліпшити точність прогнозу погоди. Також дана функція буде корисна метеочутливим людям: вона сигналізує про зміну погоди, даючи змогу визначити причину нездужань і вжити заходів для їх усунення.
Навігація
Навігаційні функції і можливості, передбачені в апараті — як правило, смартфоні.
Практично обов'язковим для сучасного смартфона є наявність GPS-модуля і цифрового компаса. Крім цього, для прискорення роботи нерідко передбачається aGPS, для підвищення точності — Dual GPS. Ось докладніший опис цих функцій:
— aGPS. Допоміжна функція, що дає змогу прискорити запуск основного приймача GPS. Для роботи за основним призначенням такий приймач повинен оновити дані про розташування навігаційних супутників; отримання цих даних класичним способом, напряму з самих супутників, може зайняти досить тривалий час (до декількох хвилин). Особливо це актуально для так званого «холодного старту» — коли приймач запускається після тривалої перерви в роботі, і збережені в ньому дані встигли повністю застаріти. aGPS (Assisted GPS) дає змогу отримувати актуальну службову інформацію від оператора мобільного зв'язку — з найближчої базової станції (така функція підтримується більшістю операторів в наш час). Це може значно прискорити процес запуску.
— GPS-модуль. Навігаційний модуль, що дає змогу визначати поточні координати апарата через систему супутникової навігації GPS. Нагадаємо, GPS є найстарішою та найпоширенішою з таких систем. Стандартна точність визначення координат у сучасних приймачів цього стандарту становить близько 6 – 8 м, а при застосуванні спеціальних технологій — кілька десятків сант...иметрів. Що стосується GPS-модулів в телефонах, то вони забезпечують тільки визначення поточного місця розташування; способи використання цих даних можуть бути різними, залежно від операційної системи і встановлених додатків. Серед найпоширеніших варіантів — навігація по картах (включаючи запис треків), постановка геоміток до фотографій і постів у соціальних мережах, пошук різних об'єктів поблизу (пам'ятки, зупинки транспорту, магазини, готелі, кафе/ресторани, екстрені служби тощо), передача місцезнаходження користувача (наприклад, в службу таксі або доставки) тощо.
Відзначимо, що в примітках до цього пункту можуть наводитись додаткові системи, підтримувані супутниковим приймачем — наприклад, європейська Galileo. Винятком є російська ГЛОНАСС, сумісність з якої уточнюється окремо (див. нижче).
— Dual GPS. Додаткова функція, що зустрічається в сучасних приймачах GPS (див. вище). Такі приймачі працюють не на одній частоті, як більше традиційні модулі, а на двох («L1 + L5») — отримуючи таким чином відразу два пакети сигналів і зіставляючи їх між собою. Подібний формат роботи помітно підвищує точність позиціонування — в окремих випадках до 10 – 20 см. Крім того, Dual GPS дає змогу коректно обробляти сигнали, відбиті від висотних будівель — це підвищує ефективність в щільній міській забудові. Проте варто відмітити, що скористатися всіма перевагами цієї функції виходить далеко не завжди. Так, повноцінна підтримка L5 є тільки в європейській системі Galileo; в GPS (станом на 2020 рік) таку трансляцію здійснює лише близько половини супутників, а в ГЛОНАСС воно очікується не раніше 2030 року. Крім того, сумісність може обмежуватися можливостями смартфона: наприклад, в деяких моделях режим Dual GPS стає доступним лише після оновлення прошивки.
— ГЛОНАСС. Можливість використовувати систему супутникової навігації ГЛОНАСС. Це російська альтернатива американській GPS, що також забезпечує глобальне покриття. У стандартному режимі вона майже не відрізняється від точності GPS (близько 5 – 10 м), а ось в спеціальних режимах помітно поступається (2,8 м проти 30 см). Тому в сучасних смартфонах ГЛОНАСС практично не використовується як основна система навігації — зазвичай сумісність з нею передбачається як додаткова функція модуля GPS. Можливість приймати сигнали відразу від двох супутникових систем позитивно позначається на якості навігації, особливо в умовах щільної міської забудови, всередині приміщень та в гірській місцевості: зменшується кількість мертвих зон, знижується час пошуку супутників, підвищується точність позиціонування.
– Galileo. Європейська супутникова система навігації, створена як альтернатива американській GPS. Зазначимо, що вона перебуває під контролем цивільних відомств, а не військових. При повній флотилії з 24 активних супутників система дає точність до 1 м у публічному режимі та до 20 см із сервісом GHA. Працюючи спільно з GPS, система Galileo забезпечує більш точне вимірювання розташування, особливо у густонаселених районах.
— Цифровий компас. Електронний аналог звичайного компаса: модуль, що дає змогу визначати напрям на сторони світу. Як правило, використовує той же принцип роботи, а в основі конструкції лежить мініатюрний магнітний датчик. Поряд з GPS-модулем, є практично обов'язковою функцією для сучасних смартфонів. Правда, цифрові компаси в більшості своїй не відрізняються точністю — однак у даному випадку цей недолік не є критичним, оскільки у разі смартфона подібна точність потрібна вкрай рідко.
Практично обов'язковим для сучасного смартфона є наявність GPS-модуля і цифрового компаса. Крім цього, для прискорення роботи нерідко передбачається aGPS, для підвищення точності — Dual GPS. Ось докладніший опис цих функцій:
— aGPS. Допоміжна функція, що дає змогу прискорити запуск основного приймача GPS. Для роботи за основним призначенням такий приймач повинен оновити дані про розташування навігаційних супутників; отримання цих даних класичним способом, напряму з самих супутників, може зайняти досить тривалий час (до декількох хвилин). Особливо це актуально для так званого «холодного старту» — коли приймач запускається після тривалої перерви в роботі, і збережені в ньому дані встигли повністю застаріти. aGPS (Assisted GPS) дає змогу отримувати актуальну службову інформацію від оператора мобільного зв'язку — з найближчої базової станції (така функція підтримується більшістю операторів в наш час). Це може значно прискорити процес запуску.
— GPS-модуль. Навігаційний модуль, що дає змогу визначати поточні координати апарата через систему супутникової навігації GPS. Нагадаємо, GPS є найстарішою та найпоширенішою з таких систем. Стандартна точність визначення координат у сучасних приймачів цього стандарту становить близько 6 – 8 м, а при застосуванні спеціальних технологій — кілька десятків сант...иметрів. Що стосується GPS-модулів в телефонах, то вони забезпечують тільки визначення поточного місця розташування; способи використання цих даних можуть бути різними, залежно від операційної системи і встановлених додатків. Серед найпоширеніших варіантів — навігація по картах (включаючи запис треків), постановка геоміток до фотографій і постів у соціальних мережах, пошук різних об'єктів поблизу (пам'ятки, зупинки транспорту, магазини, готелі, кафе/ресторани, екстрені служби тощо), передача місцезнаходження користувача (наприклад, в службу таксі або доставки) тощо.
Відзначимо, що в примітках до цього пункту можуть наводитись додаткові системи, підтримувані супутниковим приймачем — наприклад, європейська Galileo. Винятком є російська ГЛОНАСС, сумісність з якої уточнюється окремо (див. нижче).
— Dual GPS. Додаткова функція, що зустрічається в сучасних приймачах GPS (див. вище). Такі приймачі працюють не на одній частоті, як більше традиційні модулі, а на двох («L1 + L5») — отримуючи таким чином відразу два пакети сигналів і зіставляючи їх між собою. Подібний формат роботи помітно підвищує точність позиціонування — в окремих випадках до 10 – 20 см. Крім того, Dual GPS дає змогу коректно обробляти сигнали, відбиті від висотних будівель — це підвищує ефективність в щільній міській забудові. Проте варто відмітити, що скористатися всіма перевагами цієї функції виходить далеко не завжди. Так, повноцінна підтримка L5 є тільки в європейській системі Galileo; в GPS (станом на 2020 рік) таку трансляцію здійснює лише близько половини супутників, а в ГЛОНАСС воно очікується не раніше 2030 року. Крім того, сумісність може обмежуватися можливостями смартфона: наприклад, в деяких моделях режим Dual GPS стає доступним лише після оновлення прошивки.
— ГЛОНАСС. Можливість використовувати систему супутникової навігації ГЛОНАСС. Це російська альтернатива американській GPS, що також забезпечує глобальне покриття. У стандартному режимі вона майже не відрізняється від точності GPS (близько 5 – 10 м), а ось в спеціальних режимах помітно поступається (2,8 м проти 30 см). Тому в сучасних смартфонах ГЛОНАСС практично не використовується як основна система навігації — зазвичай сумісність з нею передбачається як додаткова функція модуля GPS. Можливість приймати сигнали відразу від двох супутникових систем позитивно позначається на якості навігації, особливо в умовах щільної міської забудови, всередині приміщень та в гірській місцевості: зменшується кількість мертвих зон, знижується час пошуку супутників, підвищується точність позиціонування.
– Galileo. Європейська супутникова система навігації, створена як альтернатива американській GPS. Зазначимо, що вона перебуває під контролем цивільних відомств, а не військових. При повній флотилії з 24 активних супутників система дає точність до 1 м у публічному режимі та до 20 см із сервісом GHA. Працюючи спільно з GPS, система Galileo забезпечує більш точне вимірювання розташування, особливо у густонаселених районах.
— Цифровий компас. Електронний аналог звичайного компаса: модуль, що дає змогу визначати напрям на сторони світу. Як правило, використовує той же принцип роботи, а в основі конструкції лежить мініатюрний магнітний датчик. Поряд з GPS-модулем, є практично обов'язковою функцією для сучасних смартфонів. Правда, цифрові компаси в більшості своїй не відрізняються точністю — однак у даному випадку цей недолік не є критичним, оскільки у разі смартфона подібна точність потрібна вкрай рідко.
Ємність батареї
Ємність акумулятора, яким укомплектований мобільний телефон.
В теорії висока ємність акумулятора дозволяє апарату працювати довше на заряді. Однак варто враховувати, що фактичний час автономної роботи буде залежати ще й від енергоспоживання гаджета — а воно визначається апаратними характеристиками, операційною системою, спеціальними рішеннями, передбаченими в конструкції, і т. ін. Так що на практиці телефони з великими по ємкості батареями загалом є «довгограючими», однак реальна автономність може помітно відрізнятися навіть в двох моделей зі схожими характеристиками. Тому для точної оцінки краще орієнтуватися не на ємність акумулятора, а на прямо заявлений виробником час роботи в різних режимах (див. нижче).
В теорії висока ємність акумулятора дозволяє апарату працювати довше на заряді. Однак варто враховувати, що фактичний час автономної роботи буде залежати ще й від енергоспоживання гаджета — а воно визначається апаратними характеристиками, операційною системою, спеціальними рішеннями, передбаченими в конструкції, і т. ін. Так що на практиці телефони з великими по ємкості батареями загалом є «довгограючими», однак реальна автономність може помітно відрізнятися навіть в двох моделей зі схожими характеристиками. Тому для точної оцінки краще орієнтуватися не на ємність акумулятора, а на прямо заявлений виробником час роботи в різних режимах (див. нижче).
Знімна батарея
Наявність у телефоні знімної батареї, яку можна витягти з корпусу власноруч без допомоги спеціальних інструментів та повного розбирання пристрою. Знімний акумулятор можна легко поміняти, якщо він вийшов з ладу, зносився або чекає довге перебування у відриві від «електричної цивілізації» - можна навіть обзавестися запасними батареями і змінювати їх у міру вичерпання заряду. З іншого боку, знімна конструкція акумулятора знижує надійність корпусу мобільного пристрою. Знімні батареї зустрічаються в кнопкових телефонах, деяких моделях для військових і туризму, зовсім рідко — у смартфонах.
Час роботи (PCMark)
На тлі того, що виробники в характеристиках своїх гаджетів вказують вельми умовний час роботи (в невідомому режимі, при незрозумілих показниках яскравості та налаштуваннях телефону), який більше є маркетингом і не підтверджується в реальності, нами було вирішено відображати більш точну картину. Час роботи, проставлений в даному пункті характеризується результатами бенчмарка PCMark Work 2.0 Battery Life, який оцінює енергоефективність в п'яти форматах роботи: веб-серфінг, перегляд/редагування відео, редагування фото, робота з текстовими документами і робота з даними (вилучення їх з різних файлових форматів, побудова графіків). Саме такі основні задачі доводиться виконувати смартфону в повсякденному житті. І завдяки такому формату тестування результати досить точно відповідають реальній автономності гаджета при активному використанні протягом дня; за ними можна досить достовірно оцінити, наскільки вистачить батареї, якщо «не випускати телефон з рук».
Тест DxOMark (батарея)
Тестування акумуляторів мобільних телефонів за методикою незалежної організації DxOMark дозволяє отримати обґрунтовану оцінку апарату з точки зору якості використовуваної батареї і ефективності її роботи. В рамках випробувань беруться до уваги Динаміка зарядки, ефективність витрати енергії, продуктивність в різних сценаріях застосування смартфона (моделюється навантаження в іграх, при потоковому відтворенні відео, голосових дзвінках і т.п.). Підсумковий рейтинг складається за результатами трьох параметрів: автономності акумулятора, діаграми зарядки і ефективності витрати накопичених енергетичних запасів. Після проходження тесту телефону виставляються бали за якість акумуляторної батареї.
Швидка зарядка
Технологія швидкої зарядки, підтримувана апаратом.
Сама по собі швидка зарядка, як випливає з назви, зменшує час зарядки в порівнянні зі стандартною процедурою. Для цього використовується підвищена напруга і/або сила струму, а також спеціальне «розумне» управління процесом. Але ось можливості і особливості такої зарядки можуть бути різними, залежно від конкретної технології, використовуваної в апараті. Цю ж технологію має підтримувати і зарядний пристрій — тільки так можна на 100% гарантувати коректну роботу. Правда, деякі види швидкої зарядки взаємно сумісні – проте цей момент варто уточнювати окремо, і не завжди сумісність є повною.
Ось короткий опис найбільш популярних в наш час технологій:
— Quick Charge (1.0, 2.0, 3.0, 4.0, 5.0). Технологія, створена Qualcomm і використовувана в смартфонах з процесорами від цієї компанії. Чим пізніше версія – тим досконаліше технологія: наприклад, в Quick Charge 2.0 передбачено 3 фіксованих варіанти напруги, а у версії 3.0 з'явилося плавне регулювання в діапазоні від 3,6 до 20 В. Найчастіше апарати з новішою версією Quick Charge сумісні і з більш старими зарядниками, але для повноцінного використання бажаний точний збіг за версіями.
Відзначимо також, що ті чи інші версії Quick Charge стали основою для деяких інших технологій — таких, як Asus BoostMaster і Meizu mCharge. Однак, знову ж таки, взаємну сумісність пристроїв з підтримкою цих технологій потрібно уточнюва...ти окремо.
— Pump Express. Власна розробка компанії MediaTek, що застосовується в смартфонах з процесорами цього бренду. Також доступна в декількох версіях, з поліпшеннями і доповненнями в міру розвитку.
— Samsung Charge (Samsung Fast Charge, Adaptive Fast Charging). Фірмова технологія швидкої зарядки від Samsung. Без особливих змін застосовується ще з 2015 року, в світлі чого виглядає досить скромно на тлі новіших стандартів. Проте здатна забезпечити непогану швидкість, особливо на перших 50% заряду.
— Power Delivery (Power Delivery 2.0). «Рідна» технологія швидкої зарядки для роз'єму USB-C; може використовуватися в смартфонах різних брендів, оснащених таким роз'ємом. Також відзначимо, що Power Delivery підтримують не тільки зарядні пристрої і повербанки, але і окремі USB-порти комп'ютерів і ноутбуків.
— Asus BoostMaster. Фірмова технологія, що застосовується в смартфонах Asus. За характеристиками аналогічна Quick Charge 2.0; помітно поступається багатьом більш сучасним форматам, проте в цілому досить ефективна.
— Meizu mCharge. Фірмова технологія компанії Meizu. Цікава, зокрема, тим, що поєднує в собі Quick Charge від Qualcomm і Pump Express Plus від MediaTek; сумісність з цими технологіями не завадить уточнити окремо, проте проблеми в цьому плані виникають не так часто.
— Huawei Power Up. Одна з фірмових технологій Huawei. За формальними характеристиками схожа з Quick Charge 2.0, але використовується як з Qualcomm, так і з іншими марками мобільних процесорів, так що сумісність не гарантується. В цілому вважається застарілою, поступово витісняється більш прогресивними стандартами на зразок SuperCharge Protocol.
— Huawei SuperCharge Protocol. Ще одна фірмова технологія від Huawei, представлена в 2016 році; на 2021 рік доступна в декількох версіях. В окремих пристроях потужність такої зарядки перевищує 60 В – не рекордний, але досить солідний показник.
— Honor SuperCharge. Технологія, що застосовується в основному в прогресивних смартфонах Honor. До 2020 року цей бренд належав Huawei, так що Honor SuperCharge — це, фактично, та ж Huawei SuperCharge Protocol, тільки з удосконаленнями і доопрацюваннями (принаймні в апаратах, випущених після 2020 року).
— OnePlus Dash Charge. Порівняно старий фірмовий стандарт від OnePlus. Цікавою особливістю є те, що в деяких апаратах ефективність Dash Charge практично не залежить від використання екрану: при включеному дисплеї батарея заряджається практично з тією ж швидкістю, що і при вимкненому. Технічно є ліцензованою версією VOOC від OPPO, однак ці технології не сумісні. З 2018 року Dash Charge поступово витісняється Warp Charge.
— OnePlus Warp Charge. Фірмовий стандарт OnePlus, випущений в 2018 році в тому числі на зміну Dash Charge. Позиціонується як технологія, здатна ефективно функціонувати навіть при інтенсивному використанні смартфона — зокрема, під час ігор.
— Oppo VOOC. Технологія компанії OPPO, що застосовується як у фірмових смартфонах, так і в техніці інших брендів. Доступна в декількох версіях; остання (на 2021 рік) версія SuperVOOC призначається для батарей на 2 комірки і іноді вказується як окрема технологія — під назвою Oppo SuperVOOC Flash Charge.
— Oppo Super Flash Charge (SuperVOOC Flash Charge). Розвиток технології Oppo VOOC. Одна з найшвидших (на 2021 рік) технологій зарядки, дає змогу зарядити акумулятор на 4000 мАгод трохи більше ніж за пів години. Передбачає використання спеціальних двокоміркових батарей.
— Vivo Flash Charge. Фірмова технологія компанії Vivo. Характеризується високою потужністю і швидкістю: процес зарядки батареї на 4000 мАгод займає всього 13 хвилин.
— Realme Dart Charge. Фірмова технологія бренду Realme. Має середні, за сучасними мірками, показники потужності і швидкості.
— Motorola TurboPower. Фірмова технологія Motorola, що зустрічається практично у всіх сучасних смартфонах і планшетах цього бренду, а також в окремих пристроях від Lenovo. Доступна в декількох версіях. Не характеризується особливою швидкістю, проте в цілому має цілком гідні характеристики; до того ж апарати з Turbo Power повноцінно сумісні також з зарядниками, що підтримують Quick Charge (версії 2.0 і вище).
Сама по собі швидка зарядка, як випливає з назви, зменшує час зарядки в порівнянні зі стандартною процедурою. Для цього використовується підвищена напруга і/або сила струму, а також спеціальне «розумне» управління процесом. Але ось можливості і особливості такої зарядки можуть бути різними, залежно від конкретної технології, використовуваної в апараті. Цю ж технологію має підтримувати і зарядний пристрій — тільки так можна на 100% гарантувати коректну роботу. Правда, деякі види швидкої зарядки взаємно сумісні – проте цей момент варто уточнювати окремо, і не завжди сумісність є повною.
Ось короткий опис найбільш популярних в наш час технологій:
— Quick Charge (1.0, 2.0, 3.0, 4.0, 5.0). Технологія, створена Qualcomm і використовувана в смартфонах з процесорами від цієї компанії. Чим пізніше версія – тим досконаліше технологія: наприклад, в Quick Charge 2.0 передбачено 3 фіксованих варіанти напруги, а у версії 3.0 з'явилося плавне регулювання в діапазоні від 3,6 до 20 В. Найчастіше апарати з новішою версією Quick Charge сумісні і з більш старими зарядниками, але для повноцінного використання бажаний точний збіг за версіями.
Відзначимо також, що ті чи інші версії Quick Charge стали основою для деяких інших технологій — таких, як Asus BoostMaster і Meizu mCharge. Однак, знову ж таки, взаємну сумісність пристроїв з підтримкою цих технологій потрібно уточнюва...ти окремо.
— Pump Express. Власна розробка компанії MediaTek, що застосовується в смартфонах з процесорами цього бренду. Також доступна в декількох версіях, з поліпшеннями і доповненнями в міру розвитку.
— Samsung Charge (Samsung Fast Charge, Adaptive Fast Charging). Фірмова технологія швидкої зарядки від Samsung. Без особливих змін застосовується ще з 2015 року, в світлі чого виглядає досить скромно на тлі новіших стандартів. Проте здатна забезпечити непогану швидкість, особливо на перших 50% заряду.
— Power Delivery (Power Delivery 2.0). «Рідна» технологія швидкої зарядки для роз'єму USB-C; може використовуватися в смартфонах різних брендів, оснащених таким роз'ємом. Також відзначимо, що Power Delivery підтримують не тільки зарядні пристрої і повербанки, але і окремі USB-порти комп'ютерів і ноутбуків.
— Asus BoostMaster. Фірмова технологія, що застосовується в смартфонах Asus. За характеристиками аналогічна Quick Charge 2.0; помітно поступається багатьом більш сучасним форматам, проте в цілому досить ефективна.
— Meizu mCharge. Фірмова технологія компанії Meizu. Цікава, зокрема, тим, що поєднує в собі Quick Charge від Qualcomm і Pump Express Plus від MediaTek; сумісність з цими технологіями не завадить уточнити окремо, проте проблеми в цьому плані виникають не так часто.
— Huawei Power Up. Одна з фірмових технологій Huawei. За формальними характеристиками схожа з Quick Charge 2.0, але використовується як з Qualcomm, так і з іншими марками мобільних процесорів, так що сумісність не гарантується. В цілому вважається застарілою, поступово витісняється більш прогресивними стандартами на зразок SuperCharge Protocol.
— Huawei SuperCharge Protocol. Ще одна фірмова технологія від Huawei, представлена в 2016 році; на 2021 рік доступна в декількох версіях. В окремих пристроях потужність такої зарядки перевищує 60 В – не рекордний, але досить солідний показник.
— Honor SuperCharge. Технологія, що застосовується в основному в прогресивних смартфонах Honor. До 2020 року цей бренд належав Huawei, так що Honor SuperCharge — це, фактично, та ж Huawei SuperCharge Protocol, тільки з удосконаленнями і доопрацюваннями (принаймні в апаратах, випущених після 2020 року).
— OnePlus Dash Charge. Порівняно старий фірмовий стандарт від OnePlus. Цікавою особливістю є те, що в деяких апаратах ефективність Dash Charge практично не залежить від використання екрану: при включеному дисплеї батарея заряджається практично з тією ж швидкістю, що і при вимкненому. Технічно є ліцензованою версією VOOC від OPPO, однак ці технології не сумісні. З 2018 року Dash Charge поступово витісняється Warp Charge.
— OnePlus Warp Charge. Фірмовий стандарт OnePlus, випущений в 2018 році в тому числі на зміну Dash Charge. Позиціонується як технологія, здатна ефективно функціонувати навіть при інтенсивному використанні смартфона — зокрема, під час ігор.
— Oppo VOOC. Технологія компанії OPPO, що застосовується як у фірмових смартфонах, так і в техніці інших брендів. Доступна в декількох версіях; остання (на 2021 рік) версія SuperVOOC призначається для батарей на 2 комірки і іноді вказується як окрема технологія — під назвою Oppo SuperVOOC Flash Charge.
— Oppo Super Flash Charge (SuperVOOC Flash Charge). Розвиток технології Oppo VOOC. Одна з найшвидших (на 2021 рік) технологій зарядки, дає змогу зарядити акумулятор на 4000 мАгод трохи більше ніж за пів години. Передбачає використання спеціальних двокоміркових батарей.
— Vivo Flash Charge. Фірмова технологія компанії Vivo. Характеризується високою потужністю і швидкістю: процес зарядки батареї на 4000 мАгод займає всього 13 хвилин.
— Realme Dart Charge. Фірмова технологія бренду Realme. Має середні, за сучасними мірками, показники потужності і швидкості.
— Motorola TurboPower. Фірмова технологія Motorola, що зустрічається практично у всіх сучасних смартфонах і планшетах цього бренду, а також в окремих пристроях від Lenovo. Доступна в декількох версіях. Не характеризується особливою швидкістю, проте в цілому має цілком гідні характеристики; до того ж апарати з Turbo Power повноцінно сумісні також з зарядниками, що підтримують Quick Charge (версії 2.0 і вище).
Потужність зарядки
Потужність, на якій в штатному режимі здійснюється зарядка телефону.
З практичного боку, чим вище потужність зарядки — тим менше час, що витрачається на неї (при тій же ємності батареї). Так, під дуже швидкою зарядкою мається на увазі зарядна потужність від 65 Вт і більше. А ось на сумісність із зарядними пристроями цей параметр безпосередньо не впливає: сучасні апарати здатні працювати з «зарядниками» і більшої, і меншої потужності. При цьому в першому випадку контролер батареї автоматично обмежить зарядний струм, а у другому на зарядку просто піде більше часу. Відповідно штатний зарядний пристрій може бути і меншої потужності. А при пошуку стороннього зарядного пристрою варто орієнтуватися на допустиму потужність зарядки, вказану в характеристиках - це дасть максимальну гарантію від неполадок.
З практичного боку, чим вище потужність зарядки — тим менше час, що витрачається на неї (при тій же ємності батареї). Так, під дуже швидкою зарядкою мається на увазі зарядна потужність від 65 Вт і більше. А ось на сумісність із зарядними пристроями цей параметр безпосередньо не впливає: сучасні апарати здатні працювати з «зарядниками» і більшої, і меншої потужності. При цьому в першому випадку контролер батареї автоматично обмежить зарядний струм, а у другому на зарядку просто піде більше часу. Відповідно штатний зарядний пристрій може бути і меншої потужності. А при пошуку стороннього зарядного пристрою варто орієнтуватися на допустиму потужність зарядки, вказану в характеристиках - це дасть максимальну гарантію від неполадок.
Час швидкої зарядки
Час зарядки акумулятора, заявлений виробником смартфона. Вказується для «рідного» зарядного пристрою, як правило, дротового; при використанні сторонніх зарядників цифри можуть відрізнятися (зазвичай у бік збільшення часу).
В сучасних мобільниках час зарядки традиційно вказується у форматі «X % за Y хвилин». Цей час може наводитися як для 100 % зарядки (тобто для повної зарядки посадженої «в нуль» батареї), так і для часткової — наприклад, «50 % за 30 хв» або «60 % за 34 хв». Таке часткове позначення зручно передусім у тих випадках, коли часу на зарядку небагато, однак 100 % заряду і не потрібно — достатньо, щоб апарат «дожив» до основного місця зарядки. Однак варто мати на увазі, що цифри в таких позначеннях не настільки точно відповідають можливостям батареї, як могло б здатися. Річ у тім, що акумулятори мобільних пристроїв мають нерівномірну швидкість зарядки: спочатку (якщо заряджати від нуля) вона висока, а в міру наближення до 100 % поступово знижується. З цього випливає два нюанси. По-перше, заявлена швидкість досягається тільки при зарядці акумулятора з нуля; якщо ж батарея розряджена не повністю, то час буде більше. Простіше кажучи, позначення, наприклад, «50 % за 30 хвилин» справедливе тільки для варіанта «від 0 % до 50 %»; для інших аналогічних випадків (скажімо, від 20 % до 70 %) потрібно помітно більше часу. По-друге, швидкість повної зарядки не буде строго пропорційною швидкості часткової зарядки. Наприклад, ті ж «50 % за 30 хвилин» не означають «100 %...за 60 хвилин» — у другому випадку час зарядки також буде більше.
У світлі всього викладеного порівнювати між собою за часом зарядки можна тільки телефони, у яких у цьому пункті наведено однакову кількість відсотків. Також відзначимо, що деякі виробники наводять в характеристиках відразу обидва параметри — час часткової і час повної зарядки. Таке позначення найбільш достовірне і наочне.
В сучасних мобільниках час зарядки традиційно вказується у форматі «X % за Y хвилин». Цей час може наводитися як для 100 % зарядки (тобто для повної зарядки посадженої «в нуль» батареї), так і для часткової — наприклад, «50 % за 30 хв» або «60 % за 34 хв». Таке часткове позначення зручно передусім у тих випадках, коли часу на зарядку небагато, однак 100 % заряду і не потрібно — достатньо, щоб апарат «дожив» до основного місця зарядки. Однак варто мати на увазі, що цифри в таких позначеннях не настільки точно відповідають можливостям батареї, як могло б здатися. Річ у тім, що акумулятори мобільних пристроїв мають нерівномірну швидкість зарядки: спочатку (якщо заряджати від нуля) вона висока, а в міру наближення до 100 % поступово знижується. З цього випливає два нюанси. По-перше, заявлена швидкість досягається тільки при зарядці акумулятора з нуля; якщо ж батарея розряджена не повністю, то час буде більше. Простіше кажучи, позначення, наприклад, «50 % за 30 хвилин» справедливе тільки для варіанта «від 0 % до 50 %»; для інших аналогічних випадків (скажімо, від 20 % до 70 %) потрібно помітно більше часу. По-друге, швидкість повної зарядки не буде строго пропорційною швидкості часткової зарядки. Наприклад, ті ж «50 % за 30 хвилин» не означають «100 %...за 60 хвилин» — у другому випадку час зарядки також буде більше.
У світлі всього викладеного порівнювати між собою за часом зарядки можна тільки телефони, у яких у цьому пункті наведено однакову кількість відсотків. Також відзначимо, що деякі виробники наводять в характеристиках відразу обидва параметри — час часткової і час повної зарядки. Таке позначення найбільш достовірне і наочне.
Безпровідна зарядка
Можливість заряджати телефон бездротовим способом — буквально «по повітрю», без використання кабелів і роз'ємів для передачі енергії.
Дальність дії бездротових зарядних пристроїв зазвичай становить всього кілька сантиметрів, і телефон потрібно класти або ставити прямо на «зарядник»; однак це все одно зручніше і швидше, ніж возитися з підключенням дротів, до того ж і роз'єми при цьому не зношуються. З іншого боку, така можливість помітно позначається на вартості як самих апаратів, та й ЗП. Крім того, в бездротовому форматі складно досягти високої потужності, що помітно обмежує можливості з швидкої зарядки; зустрічаються і винятки з цього правила, проте вони, знову ж таки, обходяться недешево. Ще один нюанс полягає в тому, що в деяких ситуаціях телефон може «з'їхати» з платформи зарядника (наприклад, через вібрацію при вхідному дзвінку). У світлі всього цього дана функція зазвичай поєднується з класичною дротовою зарядкою, а бездротові зарядні пристрої рідко входять у першопочатковий комплект постачання — передбачається, що користувачеві зручніше придбати їх окремо, якщо виникне така необхідність.
А від її потужності безпосередньо залежить швидкість, з якою заряджатиметься батарея. Зазначимо, що зарядка в бездротовому режимі найчастіше поступається потужністю провідному способу заповнення енергетичних запасів популярних форматів швидкої зарядки. Втім, розвиток та вдосконалення технологій дозволило значно наростити поту...жність таких систем – моделі смартфонів з підтримкою швидкого бездротового заряджання(від 30 Вт) зустрічаються все частіше. Також варто враховувати, що для використання всіх можливостей бездротової зарядки знадобиться зарядний пристрій відповідної потужності - він далеко не завжди входить до комплекту постачання смартфона та купується окремо.
Дальність дії бездротових зарядних пристроїв зазвичай становить всього кілька сантиметрів, і телефон потрібно класти або ставити прямо на «зарядник»; однак це все одно зручніше і швидше, ніж возитися з підключенням дротів, до того ж і роз'єми при цьому не зношуються. З іншого боку, така можливість помітно позначається на вартості як самих апаратів, та й ЗП. Крім того, в бездротовому форматі складно досягти високої потужності, що помітно обмежує можливості з швидкої зарядки; зустрічаються і винятки з цього правила, проте вони, знову ж таки, обходяться недешево. Ще один нюанс полягає в тому, що в деяких ситуаціях телефон може «з'їхати» з платформи зарядника (наприклад, через вібрацію при вхідному дзвінку). У світлі всього цього дана функція зазвичай поєднується з класичною дротовою зарядкою, а бездротові зарядні пристрої рідко входять у першопочатковий комплект постачання — передбачається, що користувачеві зручніше придбати їх окремо, якщо виникне така необхідність.
А від її потужності безпосередньо залежить швидкість, з якою заряджатиметься батарея. Зазначимо, що зарядка в бездротовому режимі найчастіше поступається потужністю провідному способу заповнення енергетичних запасів популярних форматів швидкої зарядки. Втім, розвиток та вдосконалення технологій дозволило значно наростити поту...жність таких систем – моделі смартфонів з підтримкою швидкого бездротового заряджання(від 30 Вт) зустрічаються все частіше. Також варто враховувати, що для використання всіх можливостей бездротової зарядки знадобиться зарядний пристрій відповідної потужності - він далеко не завжди входить до комплекту постачання смартфона та купується окремо.
Бездротова реверсивна зарядка
Функція, яка дає можливість використовувати телефон як powerbank-акумулятор — джерело енергії для зарядки інших гаджетів. Процес при цьому відбувається бездротовим способом — детальніше про це див. «Бездротова зарядка». А тут відзначимо, що телефон із бездротовою реверсивною зарядкою не замінить повноцінний повербанк (через невеликий запас «зайвої» енергії і дуже низький ККД бездротової зарядки). Тим не менш, ця функція може бути корисною для екстреної «дозаправки» мініатюрних пристроїв — наприклад, розумних годинників або бездротових навушників.
Обхідна зарядка bypass charge
Функція прямого живлення в обхід акумулятора. Вона дозволяє подавати живлення, необхідне роботи смартфона, без участі батареї. Обхідна зарядка bypass charge запобігає розрядці акумулятора при запуску ресурсомістких ігор або програм, продовжуючи тим самим його ресурс і допомагаючи уникнути надмірного нагрівання гаджета. Насамперед, обхідна зарядка буде корисною в мобільних іграх — вона допомагає безпосередньо заживити смартфон від мережі, відключивши зарядку акумуляторної батареї.
Тип корпуса
— Моноблок. Корпус, який являє собою цілісну конструкцію. Найбільш підходящий варіант для моделей з сенсорним екраном, однак дуже популярний і в кнопкових апаратах — моноблоки самі по собі недорогі, але при цьому дуже надійні, зручні, практичні й добре сполучаються практично з усіма функціями сучасних мобільників. Крім того, такі корпуси можна зробити досить тонкими. Так, серед сучасних смартфонів (практично всі з яких є моноблоками) зустрічаються моделі товщиною 8 мм, 7 мм і навіть 6 мм і менше. 9 мм вважається значною товщиною, а значення 10 мм і більше характерні здебільшого для апаратів, де без великої товщини в принципі не обійтися — таких, як захищені від ударів моделі з посиленим корпусом, а також смартфони з батареями дуже високої ємності.
— Розкладний. Корпус, який розкривається при використанні на зразок книжки чи стулок раковини: на одній половинці розкладного корпусу з внутрішньої сторони розташовується екран, на іншій — цифрова клавіатура. Окремо зазначимо, що не варто плутати такі телефони з моделями, що мають екран, який згинається .
— Екран,...який згинається. Досить незвичайний різновид корпусу, який зустрічається в окремих смартфонах. Такі апарати зазвичай складаються з двох стулок, на зразок описаних вище розкладних моделей; однак складатися можуть або по горизонталі, або по вертикалі (залежить від моделі телефону), а екран займає відразу обидві половини корпусу й згинається при складанні. У складеному вигляді екран може розташовуватися як зсередини, та й ззовні апарата (у першому випадку з зовнішньої частини може встановлюватися ще один дисплей, що дає змогу використовувати основні функції смартфона в складеному вигляді). У будь-якому разі подібне компонування дає можливість отримати значно більшу діагональ, ніж у моноблоках, і водночас зберегти компактність і зручність при носінні. З іншого боку, екрани, які згинаються, складні й дорогі, а тому вони застосовуються вкрай рідко, зазвичай у топових апаратах.
— Слайдер. Такий корпус складається з двох частин (слайдів), які здатні ковзати один відносно одного. У класичному слайдері верхня частина, з екраном і навігаційними кнопками, зсовується вгору, відкриваючи апаратну клавіатуру. Головною перевагою слайдерів у порівнянні з моноблоками є компактність, а недоліками — збільшена товщина й менша надійність унаслідок поступового зносу механізму розкриття. У сучасних смартфонах подібний корпус практично не зустрічається, та й в телефонах поступово «покидає сцену».
— Боковий слайдер. Різновид слайдера (див. вище), у якому верхня половина корпусу при розкритті зсовується не вгору, а вбік. Цей варіант застосовувався в ранніх версіях смартфонів, оскільки давав можливість поєднувати в одному пристрої великий екран і зручну апаратну QWERTY-клавіатуру (див. «Введення даних»); але з розвитком сенсорних екранів і збільшенням їх розміру він втратив актуальність.
— Двосторонній слайдер. Різновид слайдера (див. вище), у якому верхня частина корпусу може зсовуватися як вгору, та й вниз. При русі вгору вона зазвичай відкриває цифрову клавіатуру, а при русі вниз — додаткові елементи оснащення, наприклад, кнопки управління плеєром або вбудовані динаміки. Через складність і високу вартість широкого поширення такі корпуси не отримали.
— Поворотний. Досить оригінальний тип корпусу, який включає два різновиди. Перший варіант схожий на слайдер, але при розкритті/закритті половинки корпусу не зсовуються, а обертаються одна відносно одної на зразок того, як це відбувається зі стрілками годинника. Усі їх переваги й недоліки аналогічні тим же слайдерам, але «поворотники» часто відрізняються оригінальним дизайном. Другий різновид нагадує звичайний моноблок, але нижня частина корпусу в таких моделях здатна обертатися навколо поздовжньої осі апарата. За рахунок цього при повороті під екраном замість цифрової клавіатури опиняються спеціальні органи управління (найчастіше кнопки управління плеєром). Через високу вартість і зайву складність цей варіант нині майже не використовується.
— Розкладний. Корпус, який розкривається при використанні на зразок книжки чи стулок раковини: на одній половинці розкладного корпусу з внутрішньої сторони розташовується екран, на іншій — цифрова клавіатура. Окремо зазначимо, що не варто плутати такі телефони з моделями, що мають екран, який згинається .
— Екран,...який згинається. Досить незвичайний різновид корпусу, який зустрічається в окремих смартфонах. Такі апарати зазвичай складаються з двох стулок, на зразок описаних вище розкладних моделей; однак складатися можуть або по горизонталі, або по вертикалі (залежить від моделі телефону), а екран займає відразу обидві половини корпусу й згинається при складанні. У складеному вигляді екран може розташовуватися як зсередини, та й ззовні апарата (у першому випадку з зовнішньої частини може встановлюватися ще один дисплей, що дає змогу використовувати основні функції смартфона в складеному вигляді). У будь-якому разі подібне компонування дає можливість отримати значно більшу діагональ, ніж у моноблоках, і водночас зберегти компактність і зручність при носінні. З іншого боку, екрани, які згинаються, складні й дорогі, а тому вони застосовуються вкрай рідко, зазвичай у топових апаратах.
— Слайдер. Такий корпус складається з двох частин (слайдів), які здатні ковзати один відносно одного. У класичному слайдері верхня частина, з екраном і навігаційними кнопками, зсовується вгору, відкриваючи апаратну клавіатуру. Головною перевагою слайдерів у порівнянні з моноблоками є компактність, а недоліками — збільшена товщина й менша надійність унаслідок поступового зносу механізму розкриття. У сучасних смартфонах подібний корпус практично не зустрічається, та й в телефонах поступово «покидає сцену».
— Боковий слайдер. Різновид слайдера (див. вище), у якому верхня половина корпусу при розкритті зсовується не вгору, а вбік. Цей варіант застосовувався в ранніх версіях смартфонів, оскільки давав можливість поєднувати в одному пристрої великий екран і зручну апаратну QWERTY-клавіатуру (див. «Введення даних»); але з розвитком сенсорних екранів і збільшенням їх розміру він втратив актуальність.
— Двосторонній слайдер. Різновид слайдера (див. вище), у якому верхня частина корпусу може зсовуватися як вгору, та й вниз. При русі вгору вона зазвичай відкриває цифрову клавіатуру, а при русі вниз — додаткові елементи оснащення, наприклад, кнопки управління плеєром або вбудовані динаміки. Через складність і високу вартість широкого поширення такі корпуси не отримали.
— Поворотний. Досить оригінальний тип корпусу, який включає два різновиди. Перший варіант схожий на слайдер, але при розкритті/закритті половинки корпусу не зсовуються, а обертаються одна відносно одної на зразок того, як це відбувається зі стрілками годинника. Усі їх переваги й недоліки аналогічні тим же слайдерам, але «поворотники» часто відрізняються оригінальним дизайном. Другий різновид нагадує звичайний моноблок, але нижня частина корпусу в таких моделях здатна обертатися навколо поздовжньої осі апарата. За рахунок цього при повороті під екраном замість цифрової клавіатури опиняються спеціальні органи управління (найчастіше кнопки управління плеєром). Через високу вартість і зайву складність цей варіант нині майже не використовується.
Захист від вологи
Наявність вологозахисту корпусу апарату; також у даному пункті зазвичай уточнюється конкретний рівень такого захисту за стандартом IP - наприклад, до категорії водонепроникних відносять моделі з показниками IP67, IP68 та IP69. Два останні рівні IP68/IP69K нерідко є сусідами — пристрої з «69-м» рангом захисту апріорі захищені і за вимогами «68-го».
Дві цифри в позначенні стандарту IP вказують на рівні захисту від несприятливих факторів. При цьому безпосередньо захист від вологи позначається останньою цифрою, а ось перша характеризує рівень стійкості до пилу та інших забруднень. У сучасних мобільних телефонах можна зустріти такі рівні захисту від забруднень:
5 - пилостійкість (пил може потрапити всередину в незначних кількостях, що не впливають на роботу апарату);
6 - пилозахист (пил взагалі не проникає всередину).
Нижчі рівні захисту від забруднень у мобільних телефонах не вказуються (такій корпус вже не буде пилозахищеним, і його характеристики уточнювати нема чого). Однак є моделі, де замість першої цифри стоїть Х, наприклад, IPX7. Це означає, що цей пристрій не сертифікувався по пилозахисту, хоча рівень такого захисту може бути досить високим. Наприклад, у нашому прикладі вологостійкість 7 означає можливість повного занурення у воду - а отже, і від пилу такій корпус закритий дуже щільно.<...br>
Що стосується вологостійкості, то тут варіанти можуть бути такими:
— 2. Мінімальний рівень мобільного телефону — захист від крапель і бризок під кутом до 15° від робочого положення пристрою (зазвичай екраном догори). Дає змогу витримувати дощ без сильного вітру.
- 3. Захист від крапель під кутом до 60° (середній дощ із сильним вітром у положенні екраном догори).
- 4. Захист від бризок з будь-якого напрямку (дощ із сильним вітром незалежно від положення корпусу).
- 5. Захист від водяних струменів з будь-якого напрямку (зливи, бурі).
- 6. Захист від ударів хвиль та сильних водяних струменів.
- 7. Мінімальний рівень, що дозволяє говорити про водонепроникність. Дає змогу переносити короткочасні (до півгодини) занурення під воду на глибину до 1 м-коду.
- 8. Можливість тривалого (30 хв і більше) занурення на глибину більше 1 м, з постійною роботою в зануреному стані. Конкретні обмеження за глибиною та часом можуть бути різними.
- 9. Захист від струменів води високої температури (можливість інтенсивного миття гарячою водою під високим тиском).
Загалом вищий рівень захисту, з одного боку, дає додаткову гарантію на випадок несприятливих ситуацій, з іншого боку — позначається як мінімум на ціні, а часто ще й на габаритах/вазі апарату. Також відзначимо, що вологостійкий корпус може робитися ще й ударозахищеним (див. нижче) - це не обов'язково, проте часто зустрічається в моделях, які розраховані на використання в екстремальних умовах.
Дві цифри в позначенні стандарту IP вказують на рівні захисту від несприятливих факторів. При цьому безпосередньо захист від вологи позначається останньою цифрою, а ось перша характеризує рівень стійкості до пилу та інших забруднень. У сучасних мобільних телефонах можна зустріти такі рівні захисту від забруднень:
5 - пилостійкість (пил може потрапити всередину в незначних кількостях, що не впливають на роботу апарату);
6 - пилозахист (пил взагалі не проникає всередину).
Нижчі рівні захисту від забруднень у мобільних телефонах не вказуються (такій корпус вже не буде пилозахищеним, і його характеристики уточнювати нема чого). Однак є моделі, де замість першої цифри стоїть Х, наприклад, IPX7. Це означає, що цей пристрій не сертифікувався по пилозахисту, хоча рівень такого захисту може бути досить високим. Наприклад, у нашому прикладі вологостійкість 7 означає можливість повного занурення у воду - а отже, і від пилу такій корпус закритий дуже щільно.<...br>
Що стосується вологостійкості, то тут варіанти можуть бути такими:
— 2. Мінімальний рівень мобільного телефону — захист від крапель і бризок під кутом до 15° від робочого положення пристрою (зазвичай екраном догори). Дає змогу витримувати дощ без сильного вітру.
- 3. Захист від крапель під кутом до 60° (середній дощ із сильним вітром у положенні екраном догори).
- 4. Захист від бризок з будь-якого напрямку (дощ із сильним вітром незалежно від положення корпусу).
- 5. Захист від водяних струменів з будь-якого напрямку (зливи, бурі).
- 6. Захист від ударів хвиль та сильних водяних струменів.
- 7. Мінімальний рівень, що дозволяє говорити про водонепроникність. Дає змогу переносити короткочасні (до півгодини) занурення під воду на глибину до 1 м-коду.
- 8. Можливість тривалого (30 хв і більше) занурення на глибину більше 1 м, з постійною роботою в зануреному стані. Конкретні обмеження за глибиною та часом можуть бути різними.
- 9. Захист від струменів води високої температури (можливість інтенсивного миття гарячою водою під високим тиском).
Загалом вищий рівень захисту, з одного боку, дає додаткову гарантію на випадок несприятливих ситуацій, з іншого боку — позначається як мінімум на ціні, а часто ще й на габаритах/вазі апарату. Також відзначимо, що вологостійкий корпус може робитися ще й ударозахищеним (див. нижче) - це не обов'язково, проте часто зустрічається в моделях, які розраховані на використання в екстремальних умовах.
Захист від ударів
Спеціальний захист від ударів, передбачений у конструкції телефону.
Конкретний рівень подібного захисту може бути різним, проте він, як мінімум, дозволяє без наслідків переносити падіння на тверду поверхню з висоти близько 1 – 1,2 м. У багатьох моделях трапляються і більш солідні показники; ці подробиці варто уточнювати окремо. При цьому мати на увазі, що тут зазвичай йдеться про корпус; екран може мати інші характеристики ударостійкості, вони залежать передусім від покриття (див. "Основний дисплей"). А якщо вам потрібна максимальна стійкість — найкраще доповнити екран спеціальним захисним аксесуаром.
У будь-якому випадку ударозахищені апарати розраховані в основному на користувачів, яким доводиться часто бувати в екстремальних умовах: альпіністів, військових, рятувальників тощо.
Також є моделі зі стандартом захисту MIL-STD-810. Спочатку MIL-STD-810 - це набір специфікацій, який встановлює певні рівні захисту електрообладнання від факторів довкілля. Стандарт розроблявся з метою перевірки військового обладнання для армії США щодо збереження працездатності в різних несприятливих умовах. Він пред'являє до випробуваних досить жорсткі вимоги: перевіряється рівень міцності виробу до ударів при падіннях і струсох, проводяться тести на вібраційну дію, випробовується робота пристрою у широкому температурному діапазоні, під дощем, у тумані, під впливом піск...у, пилу тощо. Однак личка MIL-STD-810 у «цивільних» виробах не завжди означає найвищий ступінь захисту. Це зумовлюється відсутністю суворої регламентації проведення тестів. Так, найхитріші вендори тестують випробувані гаджети буквально по одному-двох пунктах програми з великого переліку і часто навмисно не поширюються про те, які саме тести були пройдені. Відповідно, конкретні особливості такого захисту залишаються достовірно невідомими. Стандарт діє з 1962 року. Кожен новий варіант позначається буквою латинського алфавіту наприкінці. Що далі буква за абеткою, то сучасніша версія сертифікату. З 2008 року повсюдно діє специфікація MIL-STD-810G, а 2019 року було затверджено нову редакцію стандарту MIL-STD-810H.
Конкретний рівень подібного захисту може бути різним, проте він, як мінімум, дозволяє без наслідків переносити падіння на тверду поверхню з висоти близько 1 – 1,2 м. У багатьох моделях трапляються і більш солідні показники; ці подробиці варто уточнювати окремо. При цьому мати на увазі, що тут зазвичай йдеться про корпус; екран може мати інші характеристики ударостійкості, вони залежать передусім від покриття (див. "Основний дисплей"). А якщо вам потрібна максимальна стійкість — найкраще доповнити екран спеціальним захисним аксесуаром.
У будь-якому випадку ударозахищені апарати розраховані в основному на користувачів, яким доводиться часто бувати в екстремальних умовах: альпіністів, військових, рятувальників тощо.
Також є моделі зі стандартом захисту MIL-STD-810. Спочатку MIL-STD-810 - це набір специфікацій, який встановлює певні рівні захисту електрообладнання від факторів довкілля. Стандарт розроблявся з метою перевірки військового обладнання для армії США щодо збереження працездатності в різних несприятливих умовах. Він пред'являє до випробуваних досить жорсткі вимоги: перевіряється рівень міцності виробу до ударів при падіннях і струсох, проводяться тести на вібраційну дію, випробовується робота пристрою у широкому температурному діапазоні, під дощем, у тумані, під впливом піск...у, пилу тощо. Однак личка MIL-STD-810 у «цивільних» виробах не завжди означає найвищий ступінь захисту. Це зумовлюється відсутністю суворої регламентації проведення тестів. Так, найхитріші вендори тестують випробувані гаджети буквально по одному-двох пунктах програми з великого переліку і часто навмисно не поширюються про те, які саме тести були пройдені. Відповідно, конкретні особливості такого захисту залишаються достовірно невідомими. Стандарт діє з 1962 року. Кожен новий варіант позначається буквою латинського алфавіту наприкінці. Що далі буква за абеткою, то сучасніша версія сертифікату. З 2008 року повсюдно діє специфікація MIL-STD-810G, а 2019 року було затверджено нову редакцію стандарту MIL-STD-810H.
Матеріал рамки/кришки
Матеріали, з яких виготовлені рамка (бокова окантовка) і задня кришка апарата.
У нашому каталозі ці дані зазначаються двома словами — матеріал рамки і матеріал кришки. Наприклад, апарат зі скляною задньою панеллю і металевою окантовкою буде позначений як «метал/скло» (спочатку рамка, потім кришка). Два слова вказуються навіть у тому випадку, якщо для обох елементів використовується один матеріал — наприклад, «метал/метал» для суцільнометалевого корпуса.
Основні матеріали рамок в наш час включають пластик, метал, скло, гуму і кераміку. Задні кришки також робляться в основному пластиковими, металевими, керамічними або гумовими, а серед скляних зустрічається особливий різновид — деталі з скла Gorilla Glass. Зрідка використовуються і більш специфічні матеріали — наприклад, шкіра. Ось більше докладний опис кожного з цих варіантів:
— Пластик. Досить простий, недорогий і в той же час універсальний і практичний матеріал. Власне, на ринку в наш час представлено безліч сортів пластику, які помітно розрізняються за ціною і практичним властивостям; так що заг...альна властивість цього матеріалу залежить насамперед від цінової категорії апарата. Зазначимо, що пластиковій кришці найпростіше надати незвичайного дизайну, хоча таке оформлення зустрічається і в інших матеріалах. Взагалі ж усі види пластику в сучасних телефонах можна умовно розділити на глянцеві, матові, рифлені і софт-тач. Глянець найбільш яскраво виглядає, однак на ньому дуже помітні забруднення (насамперед відбитки пальців), до того ж такі корпуси схильні ковзати в руках. Матові поверхні не такі яскраві, зате вони менш чутливі до забруднень. Софт-тач являє собою особливий різновид матового пластику, завдяки специфічній фактурі поверхні цей матеріал сприймається як м'який на дотик, схожий на гуму. Також він відмінно утримується в руках і майже не ковзає. Найбільш надійним в цьому плані вважається рифлений пластик — з характерними насічками на поверхні; однак не всім подобається зовнішній вигляд таких поверхонь і відчуття від них при утриманні.
Що стосується комбінацій з іншими матеріалами, то пластикові рамки можуть передбачатися в металевих і скляних корпусах — для надійності утримання; а пластикові кришки можуть доповнюватися рамками з металу або гуми для підвищення надійності.
— Метал. У разі мобільників під металом найчастіше мається на увазі алюмінієвий сплав. Цей матеріал поєднує в собі високу міцність, невелику вага і гарну теплопровідність (останнє особливо важливо для відводу тепла від «начинки» потужних смартфонів). Металеві корпуси порівняно рідко виконуються в яскравих відтінках, але можливе й таке оформлення; крім того, навіть без додаткового забарвлення цей матеріал непогано виглядає. Коштує він дорожче пластику, однак у наш час з металу можуть робитися навіть бюджетні моделі телефонів. При цьому металева рамка може поєднуватися практично з будь-яким матеріалом кришки, однак особливо такі рамки популярні в моделях із задньою панеллю зі скла — метал додає корпусу додаткової міцності. Зі свого боку, кришки з металу зустрічаються в основному серед суцільнометалевих корпусів, рідше — в поєднанні з рамкою з пластику (вона дає змогу зменшити вартість і покращити проникність корпуса для сигналів зв'язку).
— Скло. У корпусах телефонів зазвичай використовується спеціальне загартоване скло підвищеної міцності (особливий різновид таких стекол — Gorilla Glass — зазначається окремо, про нього див. нижче). Теоретично скло більше чутливе до ударів, ніж більшість інших матеріалів, однак на практиці розбити таку поверхню все одно досить складно. При цьому виглядають подібні корпуси досить стильно і незвично. До їх однозначних недоліків можна віднести досить високу вартість, а також характерні риси глянцевих поверхонь — схильність вислизати з рук і «збирати» забруднення, насамперед відбитки пальців. Що стосується конкретних деталей корпуса, то найчастіше скло використовується для задніх кришок; вони нерідко доповнюються рамками з більш міцного матеріалу (зазвичай металевими). А ось рамки зі скла зазвичай є частиною скляних корпусів — інші варіанти конструкції з ряду причин не мають сенсу.
— Скло Gorilla Glass. Особливий різновид надміцного скла, з якого можуть виконуватися задні кришки. Про скло в цілому див. вище; а особливості Gorilla Glass докладно описані в п. «Основний дисплей». Зазначимо тільки, що, як і в дисплеях, в задніх панелях корпуса можуть застосовуватися різні версії такого скла, що розрізняються за стійкістю до ударів і подряпин.
— Гума. Як правило, в даному випадку мова йде про корпус або рамку з твердого матеріалу (пластику або металу) з додатковим покриттям з гуми. Використання такого покриття є безпомилковою ознакою телефону з високим ступенем захисту — водонепроникного, а нерідко ще й ударостійкого. Гума є оптимальним матеріалом для подібних апаратів: вона відмінно протистоїть як волозі, так і ударам, добре ізолює «начинку» від холоду і спеки, при цьому така поверхня приємна на дотик і не ковзає в руці. Головний недолік цього матеріалу — громіздкість: гумове покриття повинне бути досить товстим, так що воно помітно позначається на габаритах апарата. У світлі цього звертати увагу на цей параметр має сенс у тих випадках, коли захищеність для вас важливіше компактності. При цьому зазначимо, що гумовий корпус може поєднуватися з рамкою з металу, а гумова рамка — встановлюватися на пластиковий апарат; ці варіанти теж виходять досить надійними.
— Кераміка. Керамікою називають матеріали, що виготовляються шляхом спікання вихідних компонентів при високих температурах. У мобільних телефонах використовуються особливі високоміцні види таких матеріалів. До переваг кераміки можна віднести стильний зовнішній вигляд і непогану надійність в більшості ситуацій. З іншого боку, такі склади все ж досить чутливі до ударів (особливо до точкових), вони схильні ковзати в руках, та й коштують недешево. Тому в сучасних мобільниках кераміка застосовується рідко — в основному як іміджевий матеріал в досить прогресивних моделях. Більшість таких моделей поєднують керамічну кришку з металевою рамкою; помітно рідше зустрічаються суцільнокерамічні корпуси.
— Шкіра. Досить рідкісний і специфічний матеріал, що використовується в основному як дизайнерське рішення. Шкіряне покриття в таких випадках передбачається для задньої кришки, рамка ж робиться металевою або пластиковою. Цей матеріал додає апарата солідного зовнішнього вигляду, підкреслюючи статус власника; крім того, він приємний на дотик і не дає пристрою вислизати з рук. Проте шкіра обходиться недешево і не відрізняється надійністю: вона легко дряпається і рветься навіть при легких контактах з гострими предметами, а також схильна до стирання. Тому подібні корпуси не користуються популярністю навіть серед висококласних телефонів.
У нашому каталозі ці дані зазначаються двома словами — матеріал рамки і матеріал кришки. Наприклад, апарат зі скляною задньою панеллю і металевою окантовкою буде позначений як «метал/скло» (спочатку рамка, потім кришка). Два слова вказуються навіть у тому випадку, якщо для обох елементів використовується один матеріал — наприклад, «метал/метал» для суцільнометалевого корпуса.
Основні матеріали рамок в наш час включають пластик, метал, скло, гуму і кераміку. Задні кришки також робляться в основному пластиковими, металевими, керамічними або гумовими, а серед скляних зустрічається особливий різновид — деталі з скла Gorilla Glass. Зрідка використовуються і більш специфічні матеріали — наприклад, шкіра. Ось більше докладний опис кожного з цих варіантів:
— Пластик. Досить простий, недорогий і в той же час універсальний і практичний матеріал. Власне, на ринку в наш час представлено безліч сортів пластику, які помітно розрізняються за ціною і практичним властивостям; так що заг...альна властивість цього матеріалу залежить насамперед від цінової категорії апарата. Зазначимо, що пластиковій кришці найпростіше надати незвичайного дизайну, хоча таке оформлення зустрічається і в інших матеріалах. Взагалі ж усі види пластику в сучасних телефонах можна умовно розділити на глянцеві, матові, рифлені і софт-тач. Глянець найбільш яскраво виглядає, однак на ньому дуже помітні забруднення (насамперед відбитки пальців), до того ж такі корпуси схильні ковзати в руках. Матові поверхні не такі яскраві, зате вони менш чутливі до забруднень. Софт-тач являє собою особливий різновид матового пластику, завдяки специфічній фактурі поверхні цей матеріал сприймається як м'який на дотик, схожий на гуму. Також він відмінно утримується в руках і майже не ковзає. Найбільш надійним в цьому плані вважається рифлений пластик — з характерними насічками на поверхні; однак не всім подобається зовнішній вигляд таких поверхонь і відчуття від них при утриманні.
Що стосується комбінацій з іншими матеріалами, то пластикові рамки можуть передбачатися в металевих і скляних корпусах — для надійності утримання; а пластикові кришки можуть доповнюватися рамками з металу або гуми для підвищення надійності.
— Метал. У разі мобільників під металом найчастіше мається на увазі алюмінієвий сплав. Цей матеріал поєднує в собі високу міцність, невелику вага і гарну теплопровідність (останнє особливо важливо для відводу тепла від «начинки» потужних смартфонів). Металеві корпуси порівняно рідко виконуються в яскравих відтінках, але можливе й таке оформлення; крім того, навіть без додаткового забарвлення цей матеріал непогано виглядає. Коштує він дорожче пластику, однак у наш час з металу можуть робитися навіть бюджетні моделі телефонів. При цьому металева рамка може поєднуватися практично з будь-яким матеріалом кришки, однак особливо такі рамки популярні в моделях із задньою панеллю зі скла — метал додає корпусу додаткової міцності. Зі свого боку, кришки з металу зустрічаються в основному серед суцільнометалевих корпусів, рідше — в поєднанні з рамкою з пластику (вона дає змогу зменшити вартість і покращити проникність корпуса для сигналів зв'язку).
— Скло. У корпусах телефонів зазвичай використовується спеціальне загартоване скло підвищеної міцності (особливий різновид таких стекол — Gorilla Glass — зазначається окремо, про нього див. нижче). Теоретично скло більше чутливе до ударів, ніж більшість інших матеріалів, однак на практиці розбити таку поверхню все одно досить складно. При цьому виглядають подібні корпуси досить стильно і незвично. До їх однозначних недоліків можна віднести досить високу вартість, а також характерні риси глянцевих поверхонь — схильність вислизати з рук і «збирати» забруднення, насамперед відбитки пальців. Що стосується конкретних деталей корпуса, то найчастіше скло використовується для задніх кришок; вони нерідко доповнюються рамками з більш міцного матеріалу (зазвичай металевими). А ось рамки зі скла зазвичай є частиною скляних корпусів — інші варіанти конструкції з ряду причин не мають сенсу.
— Скло Gorilla Glass. Особливий різновид надміцного скла, з якого можуть виконуватися задні кришки. Про скло в цілому див. вище; а особливості Gorilla Glass докладно описані в п. «Основний дисплей». Зазначимо тільки, що, як і в дисплеях, в задніх панелях корпуса можуть застосовуватися різні версії такого скла, що розрізняються за стійкістю до ударів і подряпин.
— Гума. Як правило, в даному випадку мова йде про корпус або рамку з твердого матеріалу (пластику або металу) з додатковим покриттям з гуми. Використання такого покриття є безпомилковою ознакою телефону з високим ступенем захисту — водонепроникного, а нерідко ще й ударостійкого. Гума є оптимальним матеріалом для подібних апаратів: вона відмінно протистоїть як волозі, так і ударам, добре ізолює «начинку» від холоду і спеки, при цьому така поверхня приємна на дотик і не ковзає в руці. Головний недолік цього матеріалу — громіздкість: гумове покриття повинне бути досить товстим, так що воно помітно позначається на габаритах апарата. У світлі цього звертати увагу на цей параметр має сенс у тих випадках, коли захищеність для вас важливіше компактності. При цьому зазначимо, що гумовий корпус може поєднуватися з рамкою з металу, а гумова рамка — встановлюватися на пластиковий апарат; ці варіанти теж виходять досить надійними.
— Кераміка. Керамікою називають матеріали, що виготовляються шляхом спікання вихідних компонентів при високих температурах. У мобільних телефонах використовуються особливі високоміцні види таких матеріалів. До переваг кераміки можна віднести стильний зовнішній вигляд і непогану надійність в більшості ситуацій. З іншого боку, такі склади все ж досить чутливі до ударів (особливо до точкових), вони схильні ковзати в руках, та й коштують недешево. Тому в сучасних мобільниках кераміка застосовується рідко — в основному як іміджевий матеріал в досить прогресивних моделях. Більшість таких моделей поєднують керамічну кришку з металевою рамкою; помітно рідше зустрічаються суцільнокерамічні корпуси.
— Шкіра. Досить рідкісний і специфічний матеріал, що використовується в основному як дизайнерське рішення. Шкіряне покриття в таких випадках передбачається для задньої кришки, рамка ж робиться металевою або пластиковою. Цей матеріал додає апарата солідного зовнішнього вигляду, підкреслюючи статус власника; крім того, він приємний на дотик і не дає пристрою вислизати з рук. Проте шкіра обходиться недешево і не відрізняється надійністю: вона легко дряпається і рветься навіть при легких контактах з гострими предметами, а також схильна до стирання. Тому подібні корпуси не користуються популярністю навіть серед висококласних телефонів.