Форм-фактор
Форм-фактор материнської плати визначає насамперед її фізичні розміри, і, відповідно, ряд параметрів, що безпосередньо з ними пов'язаних: тип корпусу комп'ютера, спосіб встановлення, тип роз'єму живлення, кількість слотів під додаткові плати (слотів розширення) і т. ін. На даний момент існують такі основні форм-фактори материнських плат:
—
ATX. Один з найбільш поширених форм-факторів материнських плат для ПК. Стандартний розмір такої плати — 30,5х24,4 см, вона має до 7 слотів розширення і 24-контактний або (рідше, в старих моделях) 20-контактний роз'єм живлення.
—
Micro-ATX. Злегка зменшена версія форм-фактора ATX, з більш компактними габаритами (зазвичай 24,4х24,4 см) і, відповідно, меншою кількістю місць під периферію — гнізд під «оперативку» зазвичай всього два, слотів розширення — від двох до чотирьох. Тим не менш, незважаючи на обмежені розміри, такі плати можуть призначатися і для досить потужних систем.
—
Mini-ITX. Материнські плати компактних розмірів (17х17 см). Призначені для використання насамперед в комп'ютерах малого форм-фактора (small form-factor, SFF), простіше кажучи — компактних ПК. За монтажним специфікаціям і розташуванням роз'ємів і слотів сумісні з корпусами стандарту ATX. Зазвичай мають один слот розширення.
—
mini-STX. Ще один представник компактних форм-факторів, що пер
...едбачає розмір плати 140х147 мм. Таким чином, загальний розмір виходить майже на третину менше, ніж у mini-ITX. При цьому подібні плати нерідко мають посадкові місця під досить потужні процесори (наприклад, сокет LGA 1151 для чипів Intel Core) і робляться в розрахунку на відповідні значення TDP. А ось слоти розширення, зазвичай, відсутні.
— micro-DTX. Порівняно новий компактний форм-фактор, зустрічається нечасто, в основному серед досить специфічних материнських плат, зокрема, моделей, розрахованих на корпуси у форм-факторі PIO. Такий форм-фактор характеризується дуже невеликими розмірами і вагою і дозволяє закріпити корпус прямо за монітором, на стандартному кріплення VESA. Однією з особливостей «материнок» під такі системи є те, що відеокарта в них встановлюється вздовж плати, а не перпендикулярно — відповідно, роз'єм PCI-E 16x (див. нижче) має нестандартне розташування. При цьому з кріпильним елементам плати micro-DTX аналогічні microATX і можуть використовуватися в корпусах відповідного форм-фактора (хіба що для коректної установки відеокарти може знадобитися додаткове оснащення). Стандартний розмір такої плати — 170 х 170 мм, аналогічно mini-ITX.
— mini-DTX. Проміжний формат між описаним вище microDTX і оригінальним DTX; іноді також описується як подовжена версія mini-ITX. Має стандартний розмір 170 x 203 мм і може оснащуватися двома слотами розширення (у mini-ITX і mini-DTX такий слот один); по застосуванню повністю аналогічний призначається в основному для компактних корпусів, зокрема, комп'ютерів типу HTPC.
— XL-ATX. Збільшена різновид форм-фактора ATX. Поки ще не є загальноприйнятим стандартом, варіанти розмірів включають, зокрема, 32,5х24,4 см з 8 слотами розширення і 34,3х26,2 см з кількістю додаткових слотів до 9.
— Thin mini-ITX. «Тонка» різновид описаного вище зменшеного форм-фактора mini-ITX: згідно офіційної специфікації, загальна товщина плати thin mini-ITX не повинна перевищувати 25 мм. Також призначений для найбільш мініатюрних комп'ютерів — зокрема, HTPC.
— E-ATX. Буква E в назві даного форм-фактора розшифровується як «Extended» — розширений. Згідно з назвою, E-ATX являє собою ще одну збільшену різновид ATX, використовує плати розміром 30,5х33 см.
— EEB. Повна назва SSI EEB. Форм-фактор, який застосовується в серверних системах (див. «За напрямом»), передбачає розмір плати 30,5х33 см.
— CEB. Повна назва — SSI CEB. Ще один форм-фактор «серверних материнських плат. Фактично являє собою більш вузьку версію описаного вище EEB, із зменшеною до 25,9 см шириною (при тій же висоті 30,5 см).
— flex-ATX. Одна з компактних варіацій ATX, передбачає розміри плати не більш 229х191 мм, а також не більше 3 слотів розширення. При цьому по розташуванню кріпильних отворів цей стандарт ідентичний microATX; власне, він розроблявся як потенційна заміна для останнього, однак з низки причин особливого поширення не отримав, хоча і продовжує випускатися.
— Нестандартний (Custom). Також використовується назва Proprietary. Материнські плати, які не відповідають стандартним форм-факторів і розраховані на корпуси особливих розмірів (зазвичай, фірмові).Розміри (ВхШ)
Розміри материнської плати у висоту і ширину. Передбачається, що традиційне розміщення материнських плат — вертикальне, тому в даному випадку один з габаритів називають не довжиною, а заввишки.
Розміри материнських плат багато в чому визначаються їх форм-факторами (див. вище), однак розмір конкретної плати може дещо відрізнятися від стандарту, прийнятого для даного форм-фактора. Крім того, уточнити розміри за характеристиками конкретної «материнки» зазвичай простіше, ніж шукати або згадувати загальну інформацію по форм-фактору. Тому дані про розмір можуть наводитися навіть для моделей, цілком відповідають стандарту.
Третій розмір — товщина — з низки причин вважається менш важливим, тому його часто опускають.
Максимальна тактова частота
Максимальна тактова частота оперативної пам'яті, підтримувана материнською платою. Фактична тактова частота встановлених модулів ПАМ'ЯТІ не повинна перевищувати цього показника — інакше можливі збої в роботі, та й можливості «оперативки» не вийде використовувати на повну.
Для сучасних ПК частота RAM в
1500 – 2000 МГц і
менше вважається дуже невеликий,
2000 – 2500 МГц — скромною,
2500 – 3000 МГц — середньої,
3000 – 3500 МГц — вище середньої, а в найбільш прогресивних платах можуть підтримуватися частоти в
3500 – 4000 МГц і навіть
більше 4000 МГц.
Слотів PCI-E 1x
Кількість слотів PCI-E (PCI-Express) 1x, встановлених на материнській платі. Зустрічаються
материнки на 1 слот PCI-E 1x, на
2 роз'єми PCI -E 1x, на
3 порти PCI-E 1x і навіть більше.
Шина PCI Express використовується для підключення різних плат розширення — мережевих і звукових карт, відеоадаптерів, ТВ-тюнерів і навіть SSD-накопичувачів. Цифра в назві вказує на кількість ліній PCI-E (каналів передачі даних), підтримуваних даним слотом; чим більше ліній, тим вище пропускна здатність. Відповідно, PCI-E 1x — це базовий, найповільніший різновид даного інтерфейсу. Швидкість передачі даних у таких слотів залежить від версії PCI-E (див. «Підтримка PCI Express»): зокрема, вона становить трохи менше 1 ГБ/с для версії 3.0 і трохи менше 2 ГБ/с для 4.0.
Окремо зазначимо, що загальне правило для PCI-E таке: плату потрібно підключати до слоту з такою ж або більшою кількістю ліній. Таким чином, з PCI-E 1x будуть гарантовано сумісні тільки плати на одну лінію.
Режими PCI-E
Режими роботи слотів PCI-E 16x, що підтримуються материнською платою.
Детальніше про цей інтерфейс див. вище, а дані про режими вказуються у тому разі, якщо слотів PCI-E 16x на платі декілька. Ці дані уточнюють, на якій швидкості можуть працювати ці слоти за одночасного підключення до них плат розширення, скільки ліній може використовувати кожен з них. Річ у тім, що загальна кількість ліній PCI-Express на будь-якій «материнці» обмежено, і їх зазвичай не вистачає для одночасної роботи всіх 16-канальних слотів на повній потужності. Відповідно, за одночасної роботи швидкість неминуче доводиться обмежувати: наприклад, запис 16х/4х/4х означає, що «материнка» має три 16-канальних слоти, але якщо до них підключити відразу три відеокарти, то другий і третій слоти зможуть видати швидкість лише на рівні PCI-E 4x. Відповідно, для іншого числа слотів і кількість цифр буде відповідною. Зустрічаються і плати з декількома варіантами режимів — наприклад, 16х/0х/4 і 8х/8х/4х (0х означає, що слот взагалі стає непрацездатним).
Звертати увагу на цей параметр доводиться переважно за умови встановлення декількох відеокарт одночасно: у деяких випадках (наприклад, за використання технології SLI) для коректної роботи відеоадаптерів вони повинні бути підключені до слотів з однаковою швидкістю.
Підтримка CrossFire (AMD)
Підтримка материнської платою технології
Crossfire від AMD.
Ця технологія дозволяє підключати до ПК відразу кілька окремих відеокарт AMD і об'єднувати їх обчислювальні потужності, підвищуючи відповідним чином графічну продуктивність системи в конкретних завданнях. Відповідно, ця особливість означає, що «материнка» оснащена як мінімум двома слотами під відеокарти PCI — E 16x; взагалі ж Crossfire допускає об'єднання до 4 окремих адаптерів.
Подібний функціонал особливо важливий для вимогливих ігор і «важких» задач зразок 3D-рендеринга. Однак варто мати на увазі, що для використання декількох відеокарт така можливість повинна бути передбачена ще й в додатку, запускаемом на комп'ютері. Так що в деяких випадках один потужний відеоадаптер виявляється кращим, ніж декілька порівняно простих з тим же сумарним об'ємом VRAM.
Аналогічна технологія NVIDIA носить назву SLI (див. нижче). Crossfire відрізняється від неї в основному трьома моментами: можливістю об'єднувати відеоадаптери c різними моделями графічних процесорів (головне, щоб вони були побудовані на одній архітектурі), відсутністю необхідності в додаткових кабелів або мостах (відеокарти взаємодіють безпосередньо через шину PCI-E) і дещо меншою вартістю (що дозволяє застосовувати дану технологію навіть у бюджетних «материнках»). Завдяки останньому практично всі материнські плати з SLI підтримують ще й Crossfire, але не навпаки.
Сталеві PCI-E роз'єми
Наявність на материнській платі посилених
сталевих роз'ємів PCI-E.
Такі роз'єми зустрічаються переважно в геймерських (див. «За напрямом») та інших прогресивних різновидах материнських плат, розрахованих на використання потужних графічних адаптерів. Сталевими зазвичай робляться слоти PCI-E 16x, якраз і призначені для подібних відеокарт; крім самого слоти, посилену конструкцію має також його кріплення до плати.
Ця особливість дає два ключових переваги порівняно з традиційними пластиковими роз'ємами. По-перше, вона дозволяє встановлювати навіть великі і важкі відеокарти максимально надійно, без ризику пошкодити слот або плату. По-друге, металевий роз'єм відіграє роль захисного екрану і знижує ймовірність появи перешкод; це особливо корисно при використанні декількох відеокарт, встановлених поруч, пліч-о-пліч».
USB 3.2 gen1
Кількість
конекторів USB 3.2 gen1, передбачених на материнській платі.
USB-конектори (всіх версій) використовуються для підключення до «материнці» портів USB, розташованих на зовнішній стороні корпусу (зазвичай на передній панелі, рідше зверху або збоку). Спеціальним кабелем такий порт з'єднується з конектором, при цьому один конектор, зазвичай, працює тільки з одним портом. Іншими словами, кількість конекторів на материнській платі відповідає максимальній кількості корпусних роз'ємів USB, які можна використовувати. При цьому зазначимо, що в даному випадку мова йде про традиційні роз'ємах USB-A; конектори під більш нові USB-C згадуються в характеристиках окремо.
Що ж стосується конкретно версії USB 3.2 gen1 (раніше відомої як USB 3.1 gen1 і USB 3.0), то вона забезпечує швидкість передачі даних до 4,8 Гбіт/с і більш високу потужність живлення, чим більш рання стандарт USB 2.0. Водночас технологія USB Power Delivery, що дозволяє досягати потужності живлення до 100 Вт, зазвичай, не підтримується конекторами цієї версії під USB-A (хоча може реалізовуватися в конекторах під USB-C).
DisplayPort
Наявність у материнській платі виходу
DisplayPort.
Перш за все цей цифровий роз'єм використовується для передачі відео з вбудованої відеокарти або процесора з інтегрованою графікою на зовнішні екрани. Притому через один інтерфейс DisplayPort допускається послідовно підключати кілька дисплеїв "ланцюжком" (формат "daisy chain"). Конкретні можливості виходу залежать від версії (див. нижче), проте навіть найскромніша специфікація DisplayPort (з сучасних варіантів) дозволяє працювати з роздільною здатністю 4K за 60 к/с, 5K — за 30 к/с та 8К з деякими обмеженнями.
Інтерфейс DisplayPort є стандартом для моніторів Apple та зустрічається в екранах інших виробників.