Розмітка циферблата
Тип розмітки, що використовується на основному циферблаті годинника. Цей параметр актуальний для моделей зі стрілками (див. «Тип циферблата»), при цьому тип розмітки вказується тільки за основною шкалою — додаткові позначки на безелі в розрахунок не беруться (хоча може враховуватися розмітка на додатковому циферблаті світового часу).
На функціонал годинника даний параметр не впливає, і вибір залежить виключно від смаків власника. Основні види розмітки, що зустрічаються в сучасних годинниках, включають
арабські і
римські цифри (які можуть доповнюватися мітками),
поєднання цих цифр, а також власне найпростіші
мітки. Ось основні особливості цих варіантів і їх поєднань:
— Арабські. Циферблати, які мають позначки тільки у вигляді арабських цифр — тобто стандартних сучасних цифр «1», «2» тощо. Таким чином можуть бути позначені як всі поділки циферблата, так і тільки деякі з них (наприклад, 3, 6, 9 і 12 годин). Однак у будь-якому разі інші види позначок у подібних годинниках відсутні.
— Римські. Циферблати, які мають позначки тільки у вигляді римських цифр — сполучень символів I, V, X. Така розмітка надає годиннику своєрідного стилю, проте може потребувати певного звикання — а тому зустрічається рідше, ніж арабські цифри. Знову ж таки, в даному випадку мова йде про циферблати, які не несуть ніяких інши
...х позначень, крім цифр цього типу.
— Мітки. Мінімалістичний дизайн, при якому поділки на циферблаті позначаються тільки міткою, без підпису. Найчастіше наносяться мітки для всіх дванадцяти годин; можливі і винятки з цього правила, проте вони в наш час зустрічаються рідко. Відзначимо, що подібне оформлення можна зустріти як в класичних годинниках з мінімальним функціоналом, так і прогресивних моделях з широкими можливостями: у першому випадку мітки надають виробу акуратного зовнішнього вигляду, у другому — дають змогу заощадити на циферблаті місце під додаткові шкали і розмітку. Теоретично така розмітка не настільки зручна, як позначення з цифрами; однак майже всі стрілочні циферблати в сучасних наручних годинниках використовують 12-годинну шкалу зі стандартним розташуванням міток, так що при мінімальній звичці можна цілком обійтися без цифр — саме положення позначки на шкалі вже несе достатньо інформації.
— Арабські + римські. Циферблати, що поєднують відразу обидва описаних вище види цифр (іноді — також з мітками; в даному випадку наявність міток не уточнюється). Найпопулярніший різновид годинників з цією особливістю — моделі з функцією світового часу (див. «Функції і можливості»), де один циферблат розмічений арабськими цифрами, а другий — римськими. Зустрічається і поєднання цих символів на одній шкалі — наприклад, коли 3 і 9 годину позначаються звичайними цифрами, а 6 і 12 — римськими. Втім, ні той, ні інший варіант особливого поширення не отримали.
— Мітки+арабські. Циферблати, в яких частина розмітки нанесена арабськими цифрами, частина — мітками (про те й інше див. вище). При цьому співвідношення тих і інших може бути різним: наприклад, в деяких моделях цифра всього одна (зазвичай «12»); в інших числами позначені ключові позиції«3», «6», «9» і «12»; у третіх частину циферблата займає дисплей, біля якого цифри просто не поміщаються і доводиться обходитися мітками тощо.
— Мітки+римські. Циферблати, в яких частина розмітки нанесена мітками, частина — римськими цифрами. Цей спосіб розмітки загалом аналогічний описаному вище варіанту «мітки+арабські» (і також може передбачати різні варіанти оформлення).Матеріал корпуса
— Латунь. Недорогий матеріал, який застосовується переважно в годинниках відповідної цінової категорії. За складом представляю собою сплав на основі міді й цинку. Латунні корпуси мають приємний золотистий колір, однак стійкість до корозії у них зазвичай дуже невисока. Через це такі годинники дуже швидко темніють, а окисли можуть забруднити шкіру власника й навіть призвести до подразнень. Для виправлення ситуації можуть застосовуватися різні захисні покриття, кришки з нержавіючої сталі тощо; однак навіть ці заходи не здатні повністю усунути цей недолік.
—
Нержавіюча сталь. Недорогий і водночас дуже практичний матеріал, що зустрічається в годинниках усіх цінових категорій. «Нержавійка» непогано виглядає, відмінно протистоїть корозії і подряпинам, довго зберігає товарний вигляд і не викликає алергії. Щоправда, вона має досить велику вагу, але для багатьох користувачів масивність годинника є перевагою, а не недоліком.
—
Титан. Матеріал преміумкласу, який застосовується в годинниках відповідного цінового рівня. Титанові сплави поєднують легкість і високу міцність, крім того, менш теплопровідні, ніж сталь, завдяки чому не «охолоджують» руку. Вони практично не схильні до корозії, не вимагають захисних покриттів і є гіпоалергенними. З іншого боку, такі корпуси досить чутливі до подряпин.
—
Пластик. Загальними особливостями всіх видів пласт
...ику є простота в обробленні, порівняно невисока вартість, невелика вага, гіпоалергенність, вологостійкість і низька теплопровідність. З низки причин цей матеріал вважається оптимальним насамперед для спортивних годинників, у тому числі «дайверських» (із захистом від вологи). При цьому варто зазначити, що в сучасних годинниках використовується безліч сортів пластику — зокрема високоміцні різновиди, які за надійністю не поступаються сталі. Тому цей матеріал зустрічається у всіх цінових категоріях, від бюджетних до топових; якість корпусу зазвичай безпосередньо пов'язана з вартістю годинника.
— Алюміній. «Годинниковий метал», що вважається трохи досконалішим за нержавіючу сталь. Алюмінієвий сплав також міцний, стійкий до корозії і подряпин, до того ж має солідний зовнішній вигляд. При цьому він, з одного боку, помітно легший, з іншого — дорожчий.
— Мідь. Сама по собі мідь має приємний червонувато-коричневий відтінок, однак погано переносить тривалий контакт зі шкірою — поверхня починає окислюватися, що призводить не тільки до забруднення шкіри, але й до подразнень. Тому цей матеріал зазвичай використовується у поєднанні із захисними покриттями. Переваг над тією ж «нержавійкою» він, фактично, не має, а тому застосовується досить рідко — причому не стільки з практичних або навіть естетичних міркувань, скільки заради того, щоб виділити годинник серед інших моделей.
— Карбон. Композитний матеріал, фактично — високоякісний пластик: нитки вуглецевого волокна, залиті полімерним наповнювачем. Карбон примітний поєднанням невеликої ваги з дуже високою міцністю, загалом за надійністю він перевершує навіть сталь; при цьому він має багато переваг пластику, зокрема вологостійкість і низьку теплопровідність. Недоліком таких корпусів, крім високої вартості, є чутливість до точкових ударів.
— Кераміка. Керамікою називають різні матеріали, що отримуються шляхом спікання і випалювання на високих температурах. Для годинникових корпусів зазвичай застосовуються високоякісні різновиди кераміки, що відрізняються солідним зовнішнім виглядом і дуже високою стійкістю до подряпин, та й коштують відповідно. Водночас вони досить чутливі до ударів, тому керамічний корпус часто поєднується із задньою кришкою з нержавіючої сталі чи іншого металу.
— Золото. Корпус, який виготовлений з ювелірного золота або має позолочене покриття. Зазначимо, що колір такого корпусу може бути різним: крім класичного жовтого, зустрічається також біле й червоне золото. У будь-якому разі такі годинники коштують зовсім недешево, причому й виглядають відповідно; вони розраховані здебільшого на тих, кому потрібний не стільки прилад для визначення часу, скільки багатий іміджевий аксесуар.
— Срібло. Хоча корпуси з ювелірного срібла обходяться значно дешевше за золоті, цей матеріал все одно належить до статусних, і застосовується не стільки з практичних міркувань, скільки як символ високої вартості годинника й багатства його власника. Утім, з низки причин у годинниках срібло особливої популярності не отримало.
— Вольфрам. Вольфрамові сплави коштують недешево, проте вони дуже міцні й надійні, а також стильно виглядають. Ще однією особливістю цього матеріалу є дуже висока температура плавлення; з практичної сторони цей момент не є значущим, але він важливий як іміджева деталь, що підкреслює високу надійність вольфраму. Водночас з низки причин у годинниках такі сплави особливого поширення не отримали.
— Бронза. Досить рідкісний і специфічний варіант, який застосовується аналогічно до міді — для того, щоб надати годиннику стильного зовнішнього вигляду. Основою бронзи, власне, і є мідь, також у цей сплав найчастіше додають олово, однак можуть застосовуватися й інші компоненти. Відповідно, і колір такого матеріалу може бути різним — жовтуватим, червонуватим, бурим.Колір корпуса
Основний колір корпуса годинника.
Сучасні годинники досить різноманітні за варіантами забарвлення. Найбільшого поширення отримали моделі у відтінках «
нержавіюча сталь»,
золотистому і
чорному; однак, крім цього, у продажу можна зустріти, зокрема,
білі,
жовті,
зелені,
коричневі,
червоні,
помаранчеві,
рожеві,
сріблясті,
сірі,
сині і
фіолетові корпуси.
Загалом, колір корпуса — досить очевидний параметр; відзначимо лише деякі нюанси, пов'язані з маркуванням:
— До різнокольорових належать моделі, в яких немає чітко вираженого основного кольору. Якщо такий колір є — в характеристиках вказується саме він. А для двоколірних корпусів при цьому може уточнюватися додатковий колір, наприклад, «нержавіюча сталь
з золотистим» або «чорний
з синім»
— Сріблястими, крім іншого, вважаються пластикові корпуси без додаткового забарвлення.
— «Нержавіюча сталь
...» в даному випадку — це колір, а не матеріал; такий відтінок можуть мати вироби з інших металів (наприклад, алюмінію і титану), не доповнені покриттям PVD (див. «Покриття корпусу»). А корпуси золотих годинників, зі свого боку, не обов'язково робляться саме золотистими — в ювелірній справі використовуються також червоне і біле золото.
— Камуфляжне забарвлення вказується окремо — такі годинники позначаються як «мілітарі», а тут, знову ж таки, наводиться основний відтінок забарвлення. Проте не кожна модель «мілітарі» має камуфляж саме на корпусі; детальніше див. нижче.Діаметр / ширина
Номінальний розмір корпуса годинника в діаметрі (для круглих корпусів) або в ширину (для інших варіантів — див. «Форма корпуса»). У найбільш мініатюрних сучасних моделях цей розмір становить
21 – 25 мм і навіть
менше, серед найбільш великих зустрічаються корпусу на
46 – 50 мм і навіть
більші.
Більш великі годинники зручніше в тому плані, що на них краще видно показання циферблата, а в конструкції простіше передбачити різні додаткові функції. З іншого боку, невеликі годинник виглядають акуратніше і створюють менше дискомфорту безпосередньо при носінні. Крім того, жіночі моделі (див. «Стать») традиційно робляться більш мініатюрними, ніж чоловічі. Так що вибір за даним показником залежить в основному від передбачуваної специфіки застосування: наприклад, для активного відпочинку і туризму найкраще підходять великі корпуси, розміром близько
41 – 45 мм, для побутового носіння (незалежно від статі) — близько
31 – 35 мм, а в якості аксесуару до вечірньої сукні швидше будуть доречні невеликі годинник на
30 мм і менше.
Також зазначимо, що з цим показником пов'язаний розмір сумісного ремінця/браслета — докладніше див. «Ширина ремінця».
Товщина
Товщина корпусу годинника. Достатньо очевидний параметр; зазначимо тільки, що до
ультратонких моделей в наш час прийнято відносити годинники, товщина яких становить менше 7 мм. Така конструкція має як естетичний, так і цілком практичний сенс — тонкі годинники стануть в нагоді тим, хто любить носити вузькі рукави з манжетами, що щільно облягають.
Вага
Загальна вага годинника. Зазвичай, вказується з урахуванням комплектного ремінця/браслета.
У найлегших сучасних годинниках вага
не перевищує 50 г. Найпопулярніші моделі вагою 50 – 100 г, а вага більше 150 г найчастіше означає не тільки великий, але і досить прогресивний пристрій, зазвичай спортивно-туристичного призначення.
І мала, і велика вага мають свої переваги: легкий годинник створює мінімум незручностей при носінні, а масивний підсвідомо сприймається як солідний і надійний пристрій.